Номер провадження: 22-ц/813/1179/23 
Справа № 521/5708/19
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.,
                               Цюри Т.В.,
               за участю секретаря        Хухрова С.В.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,  апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» - адвоката Зарецького Іллі Геннадійовича  на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мурзенка М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» про захист прав споживачів,

встановив: 

04.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, в якому просив суд визнати дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 014/83122/85/85109, укладеним 01.11.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після 19.08.2011 року неправомірними, зобов`язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» припинити нарахування процентних платежів, пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 014/83122/85/85109, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» починаючи з 19.08.2011 року.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 01.11.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № № 014/83122/85/85109 про надання невідновлюваної кредитної лінії у сумі 377 300 грн. Того ж дня між сторонами укладено договір Іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . 
З письмових пояснень відповідача від 25.02.2019 року, наданих в рамках іншої справи № 521/20104/18, позивачу стало відомо про те, що Малиновським районним судом м .Одеси ухвалено рішення від 08.08.2011 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/83122/85/85109 від 01.11.2007 року у розмірі 437 864,82 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 378 343,93 грн., за відсотками 31 855,99 грн., пеня по тілу кредиту – 3 451,89 грн., пеня по відсоткам по кредиту 24213,01 грн. 
На виконання рішення суду видано виконавчий лист у 2011 році, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦПК України, і таке право позивача було припинено. Вказав, що згідно з формулами розрахунків ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», доданими до письмових пояснень, сума пені нарахована у розмірі 2 294 762,83 грн., борг за процентами - 426 907,68 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 423 820,29 грн. Таким чином, відповідач, за умови наявності рішення суду, яке набуло законної сили, безпідставно та незаконно продовжує нараховувати проценти та пеню.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково (а.с.155-157).
Визнано неправомірними дії ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» щодо нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 014/83122/85/85109, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» за період з 19 серпня 2011 року.
Зобов`язано ПАТ Райффайзен Банк «Аваль» припинити нарахування процентних платежів, пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 014/83122/85/85109, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль».
Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» в дохід держави судовий збір в сумі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення суду від 16.03.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 233-236).
Колегія суддів також враховує заяву представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» про розгляд справи без участі відповідача (а.с. 237).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 15.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 27.02.2023 року.
Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (а.с. 178-179), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси Маркарової С.В. від 12 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2019 року у відкритті провадження по справі відмовлено (а.с.22, 53-56).
Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2020 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 12.04.2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 13.09.2019 року скасовані, справа передана для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.109-111).
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.10.20202 року задоволено самовідвід судді Маркарової С.В.
Відповідно до протоколу повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 року справа була передана судді Мурзенко М.В.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 22.10.2020 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 23.11.2020 року.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 22.12.2020 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2021 року.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що 01.11.2007 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 014/83122/85/85109, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 377 300 грн. строком до 01.11.2027 року зі сплатою 14,2 відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.08.2011 року по справі № 1519/2-3274/2011 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 437 864,82 грн., у тому числі заборгованість за кредитом в розмірі 378 343,93 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 31855,99 грн., пеня по тілу кредиту в розмірі 3 451,89 грн., пеня по відсоткам по кредиту в розмірі 24 213,01 грн. (а.с.7). 
Таким чином, відповідач скористався наданим йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та відсотків. З моменту пред`явлення такої вимоги припиняються нарахування відсотків, штрафів та пені відповідно до умов договору, що відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12.

Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили 19.08.2011 року, на його примусове виконання Малиновським районним судом м.Одеси по справі № 1519/2-3274/2011, 12.12.2011 року було видано виконавчий лист (а.с.8-9).
20.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-3274/11, який виданий 12.12.2011 року Малиновським районним судом м.Одеси (а.с.5-6).

З копії розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 07.02.2019 року, виконаного відповідачем вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором № 014/83122/85/85109 від 01.11.2007 року складає: заборгованість за кредитом: 378343,93 грн.; заборгованість за процентами: 426907,68 грн.; в тому числі прострочена заборгованість за відсотками – 423820,29 грн.; розрахована пеня – 2294762,83 грн. (а.с. 14-17), зазначені обставини свідчать про продовження нарахування відповідачем відсотків та штрафних санкцій відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № 014/83122/85/85109 від 01.11.2007 року, що є не правомірним.
Нарахування відповідачем позивачу таких платежів порушує інтерес позивача у правовій визначеності, який є порушеним у разі, якщо особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював.
Такий висновок суду відповідає викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року, у справі № 522/1528/15-ц.

Враховуючи вимоги ст. 16 та ч. 1 ст. 13 ЦК України, а також ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного інтересу шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування йому відсотків, пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 014/83122/85/85109, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» за період з 19 серпня 2011 року та зобов`язання відповідача припинити нарахування процентних платежів, пені та штрафних санкцій за цим же кредитним договором відповідає змісту порушеного інтересу, є ефективним. 
Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 жовтня 2021 року, у справі № 766/20797/18 (провадження № 14-137цс20).

Разом з тим, суд дійшов правильного висновку про те, що правових підстав для задоволення позову, в частині зобов`язання відповідача припинити нарахування відповідних платежів з 19 серпня 2011 року, немає, оскільки обраний позивачем спосіб захисту щодо припинення дії, яка порушує його інтерес не може бути застосований на минуле.
Оскільки судове рішення в зазначеній частині фактично не оскаржується, то вказані обставини не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, є слушними, однак в даному випадку мова не йде про ст. 625 ЦК України, а мова йде про незаконні дії АТ «Райффазен Банку Аваль» по нарахуванню заборгованості саме по кредитному договору № 014/83122/85/85109 від 01.11.2007 року (а.с.14-17), який закінчив свою дію при зверненні кредитодавцем до боржника в судовому порядку згідно зі ст. 1050 ЦК України (а.с.7), що є неправомірним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» - адвоката Зарецького Іллі Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 27.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               О.С. Комлева 

               Т.В. Цюра