ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/11970/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 березня 2023 року                                                                                          м. Київ
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також  - Головне управління ПФУ у Київській області, відповідач), в якому просив суд:
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що викладена у листі від 29.06.2021, у перерахунку пенсії за заявою ОСОБА_1 від 01.06.2021;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.06.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за період з січня 1986 по грудень 1990, згідно поданої архівної довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749, виданої архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у врахуванні при розрахунку пенсії позивача наданої ним довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749, виданої архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області, у зв`язку з неможливістю здійснення перевірки зазначених у ній відомостей. 
Рішенням Київської окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено: 
визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що викладена у листі від 29.06.2021, у перерахунку пенсії за заявою ОСОБА_1 від 01.06.2021;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.06.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за період з січня 1986 по грудень 1990, згідно поданої архівної довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління ПФУ у Київській області із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 1956   р.н. є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 25.12.1997.   
18.03.2021 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком та додав копію архівної довідки, виданої архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області, задля обрахунку середнього заробітку за 60 календарних днів.
16.04.2021 у перерахунку позивачу було відмовлено з підстав ненадання оригіналу архівної довідки.
27.05.2021 позивач повторно звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Київській області про перерахунок пенсії, надавши оригінал архівної довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749, виданої архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області.
Листом Головного управління ПФУ в Київській області від 29.06.2021 №7229-9532/К-02/8-1000/21 відмовило у врахуванні даних довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749 з підстав неможливості проведення перевірки відповідності змісту довідки первинним документам, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), так як підприємство знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.
Вказуючи на протиправність зазначеної відмови, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності неврахування органом Пенсійного фонду при розрахунку розміру пенсії позивача даних архівної довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749. 
Апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Київській області мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на неможливості врахування даних довідки від 25.09.2014 №02-01-10/749, оскільки остання видана організацією, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території. 
Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги , з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно з підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  №22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Згідно із пунктом 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Спірним правовим питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивачу, виходячи з заробітної плати зазначеної у довідці від 25.09.2014 №02-01-10/749, що видана архівним відділом виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області. 
На момент виникнення спірних правовідносин м. Харцизьк відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р відносилось до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі  - Закон №1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. 
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга статті 9 Закону №1207-VII).
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя статті 9 Закону №1207-VII).
Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у 1971 році документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці (справи «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Європейським судом з прав людини зазначено, що «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення. 
У справі, що розглядається, неможливість надання позивачем довідки архівної установи, яка б діяла відповідно до законодавства України, обумовлена виключно тим, що архів з первинними документами знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.
Зазначене не може обмежувати право особи на належне пенсійне забезпечення. 
Колегія суддів вважає, що неврахування відповідачем відомостей, що містяться у довідці від 25.09.2014 №02-01-10/749 є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 23.01.2018 у справі №583/392/17.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №711/10426/16-а, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Інших підстав для неврахування відомостей, що містяться у довідці від 25.09.2014 №02-01-10/749, органом Пенсійного фонду при відмові у проведенні перерахунку пенсії згідно з листом від 29.06.2021 №7229-9532/К-02/8-1000/21 та під час судового розгляду справи не зазначено. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів судового захисту прав позивача за вказаним позовом. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову не спростовують.
Обставини справи судом першої інстанції встановлено правильно. Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не допущено. 
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №320/11970/21- без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

          Cуддя-доповідач                                                                       С.Б. Шелест
          Судді                                                                                           А.М. Горяйнов
                                                                                                    О.Є. Пилипенко