П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 400/4928/22	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Турецької І.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ПАРК» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року, прийняте у складі суду судді Гордієнко Т.О. у місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ПАРК» про зобов`язання вчинити певні дії, – 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва (далі – Позивач) в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (далі – ГУ ДСНС України у Миколаївській області) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ПАРК» (далі – Відповідач, ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК») в якому просив суд:
– зобов`язати ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту – протирадіаційного укриття № 52008 (далі – Укриття № 52008), що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що після початку 24.02.2022 року повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та введення на всій території України воєнного стану виникли обґрунтовані та реальні підстави для використання укриття № 52008 безпосередньо за призначенням. Однак, через недотримання та порушення Відповідачем, як власником, вимог чинного законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту, укриття № 52008 не придатне для використання за призначенням. Така протиправна поведінка Відповідача створює загрозу для життя та здоров`я людей.
Крім цього, щодо звернення до суду з даним позовом прокурор зазначив, що цей позов подано на захист інтересів держави у зв`язку з невиконанням та порушенням вимог законодавства України у сфері цивільного захисту, що призводить до порушення інтересів держави та встановлених державною гарантій по забезпеченню конституційних прав громадян на захист життя та здоров`я, насамперед в умовах збройної агресії РФ проти України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року позов задоволено; зобов`язано ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту – протирадіаційного укриття № 52008, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» звернулося до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його повністю та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» є власником та балансоутримувачем укриття № 52008 та вважає його передчасним і необґрунтованим через відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження перебування укриття № 52008 на балансі ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК», зокрема, паспорту та облікової картки захисної споруди цивільного захисту.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку про те, що прокурор правомірно звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка сама не має повноважень щодо звернення до суду з такими позовними вимогами.
Крім цього, скаржник вважає, що прокурором попущено строк звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, а висновок суду першої інстанції про те, що підстави для звернення до суду на дату звернення до суду не припинили існувати, тобто порушення є триваючим, безпідставним з огляду на правовий висновок Верховного Суду, зробленого у постанові від 21.09.2022 року по справі № 420/11012/21 та відповідно до якого тримісячний строк звернення до суду має обраховуватися з моменту виявлення прокурором відповідних порушень інтересів держави.
Прокурор надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ ДСНС України у Миколаївській області № 496 від 08.12.2020 року «Про затвердження Плану заходів державного нагляду (контролю) ДСНС на 2021 рік» наказано, зокрема, забезпечити виконання Плану заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з надзвичайних ситуацій на 2021 рік, затвердженого наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 26.11.2020 року № 633 зі змінами, шляхом проведення планових перевірок додержання (виконання) законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки підприємств, установ та організацій (а.с. 22).
Згідно витягу з річного плану здійснення заходів державного нагляду у 2021 році укриття № 52008 підлягало перевірці на стан готовності захисної споруди цивільного захисту до використання за призначенням (а.с. 23).
18 жовтня 2021 року інспектором ГУ ДСНС України у Миколаївській області проведено оцінку стану готовності, експлуатації і використання сховища (протирадіаційного укриття) № 52008, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, що належить ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» та є балансоутримувачем зазначеної захисної споруди.
За результатами перевірки складено Акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту сховища, протирадіаційного укриття № 52008 від 18.10.2021 року (далі – Акт оцінки), відповідно до якого стан готовності укриття № 52008 оцінено як «не готове до використання за призначенням» та підлягає капітальному ремонту (а.с. 14-21).
В подальшому, з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, зазначених в Акті оцінки, посадовою особою ГУ ДСНС у Миколаївській області складено припис за № 690 від 26.10.2021 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки відносно ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК», в якому міститься вимога до останнього щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки згідно переліку (привести у відповідність до норм, зокрема, укриття № 52008). Вказаний припис було надіслано поштою (а.с. 24-35, 36).
Крім цього, 26.10.2021 року посадовою особою ГУ ДСНС у Миколаївській області складено протокол МИ № 015107 про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 188-8 КУпАП стосовно відповідальної посадової особи ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» за протипожежний стан об`єкта за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за № МИ №015107 від 26.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 , як відповідальної посадової особи ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК», до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 1 700 грн. Зазначена постанова виконана 01.11.2021 року, що підтверджується квитанцією № 1988029519527942 (а.с. 37, 38-39).
Листом ГУ ДСНС у Миколаївській області за № 5904-980/03.03 від 11.02.2022 року надано Окружній прокуратурі м. Миколаєва інформацію стосовно захисних споруд, розташованих на території м. Миколаєва, їх стан готовності та інші істотні умови, зокрема, щодо захисних споруд за №№ 52001-52011, розташованих за адресою:  м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1. 
Листом ГУ ДСНС у Миколаївській області за № 5904-3717/5903.03 від 17.08.2022 року повідомило Окружну прокуратуру м. Миколаєва, що документи, які підтверджують виконання заходів, вказаних в Актах оцінки стану готовності захисних споруд за №№ 52001-52011 від балансоутримувача не надходили (а.с. 42).
Зважаючи на невиконання з боку ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» у визначений в приписі № 690 від 26.10.2021 року строк заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту, зокрема, протирадіаційного укриття № 52008, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в                  м. Миколаєві, керівник Окружної прокуратури м. Миколаєва звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
Оскільки питання утримання захисної споруди у готовому до використання стані відповідає інтересам держави, а отримана прокурором під час листування інформація свідчила про наявність ознак порушення законодавства, суд першої інстанції вважав підтвердженим наявність підстав для звернення прокурора до суду з цим позовом.
Стосовно суті позовних вимог судом першої інстанції зазначено таке.
Відповідно до Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 року № 138 (Далі – Порядок № 138), обов`язок забезпечення тримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється тими суб`єктами, на балансі яких перебуває такий об`єкт.
Суд встановив, що укриття № 52008, яке знаходиться за адресою: вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві, перебуває у власності Відповідача, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується Відповідачем.
Станом на час розгляду справи по суті Відповідачем не надано доказів на підтвердження усунення зафіксованих в приписі порушень та приведення укриття № 52008 до використання за призначенням.
Врахувавши доведеність, що укриття № 52008, яке належить Відповідачу, знаходиться у незадовільному стані та є непридатним до використання за призначенням як протирадіаційне укриття і такий стан укриття створює реальну загрозу для життя і здоров`я жителів м. Миколаєва в умовах військової агресії РФ проти України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позовної заяви шляхом зобов`язання ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту – протирадіаційного укриття № 52008, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Так, як з`ясовано колегією суддів, спірним в цій справі є право прокурора на звернення до суду в інтересах держави з цим позовом, а також наявність підстав для зобов`язання балансоутримувача захисної споруди привести таку споруду у стан готовності шляхом забезпечення готовності до укриття захисної споруди цивільного захисту № 52008.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Щодо наявності правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Миколаївській області.
Статтею 1311 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює:
1) підтримання публічного обвинувачення в суді;
2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;
3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Тобто, Конституція України визначає дві обов`язкові вимоги для виникнення у прокурора права на представництво інтересів держави: доведення, що обставини звернення є виключним випадком і здійснення представництва в порядку, визначеному законом.
За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладаються такі функції:
1) підтримання державного обвинувачення в суді;
2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України;
3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;
4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» врегульоване питання представництва інтересів громадянина або держави в суді, відповідно до ч. 1 якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:
1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом;
2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.
Частиною 6 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження:
1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);
2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження;
3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;
4) брати участь у розгляді справи;
5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом;
6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді;
7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.
Частиною 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 5 КАС України зазначено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.
Разом з цим, відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулюються Кодексом цивільного захисту України (далі – КЦЗ України).
Як вбачається з ч. 1 ст. 65 КЦЗ України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, здійснює державний нагляд (контроль) щодо суб`єктів господарювання (пункт 2).
За змістом ч. 2 статті 65 КЦЗ України визначено, що у суб`єктів господарювання приватної форми власності органи державного нагляду у сфері цивільного захисту контролюють виконання заходів щодо захисту населення та працівників на випадок надзвичайної ситуації, а також вирішення питань техногенної та пожежної безпеки, що стосуються прав та інтересів інших юридичних осіб і громадян.
Статтею 66 КЦЗ України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Статтею 68 КЦЗ України встановлені санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, за приписами якої посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом (частина перша).
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина друга).
Частиною 1 статті 69 КЦЗ України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови:
1) з питань пожежної безпеки у разі:
а) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами;
б) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;
в) випуску і реалізації вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від вимог, визначених нормативно-правовими актами або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки;
2) з питань техногенної безпеки у разі:
а) невиконання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів з питань техногенної безпеки;
б) відсутності організаційно-розпорядчих документів щодо здійснення заходів з питань техногенної безпеки, які передбачені для суб`єкта господарювання;
в) непроведення в установленому порядку навчання персоналу суб`єкта господарювання діям у разі виникнення аварійних ситуацій та аварій;
г) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу надзвичайних ситуацій;
ґ) непроведення ідентифікації та паспортизації потенційно небезпечного об`єкта;
д) відсутності декларації безпеки об`єкта підвищеної небезпеки;
е) відсутності на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи;
є) невідповідності кількості промислових засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатності або відсутності, а також у разі порушення порядку зберігання таких засобів;
ж) порушення правил поводження з небезпечними речовинами;
з) відсутності плану локалізації і ліквідації наслідків аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, а також відсутності розроблених відповідно до цього плану спеціальних заходів протиаварійного захисту;
и) відсутності об`єктових матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій або невідповідності їх затвердженим номенклатурам та обсягам;
і) відсутності або непридатності до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій;
ї) відсутності або несправності на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизованої системи раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення;
й) відсутності на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовності до виконання покладених на неї завдань через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту;
к) неготовності до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання;
л) неготовності осіб, які обслуговують потенційно небезпечні об`єкти та об`єкти підвищеної небезпеки, а також осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації та ліквідації наслідків аварій до дій із запобігання та ліквідації наслідків надзвичайної ситуації;
м) відсутності на об`єкті підвищеної небезпеки угоди про страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання за шкоду, яку може бути заподіяно третім особам та їхньому майну, іншим юридичним особам унаслідок надзвичайної ситуації, що спричинена пожежею, аварією, катастрофою або небезпечною подією;
н) порушення правил транспортування небезпечних речовин трубопровідним транспортом та порядку їх перевезення транспортними засобами;
о) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Наведені приписи законодавства вказують на те, що прокуратура з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій, має право звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави (стаття 55 Конституції України), але не на загальних підставах, а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.
Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року по справі № 826/13768/16, однією з умов виникнення у прокурора права на звернення до суду в інтересах держави є наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
У другому випадку законодавчо обумовлено, що має бути відсутнім орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Верховний Суд у постанові від 29.11.2022 року по справі № 240/401/19 відступив від раніше викладених висновків щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з позовом в інтересах держави, зазначивши таке.
«…виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99).
Ці висновки Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене цим Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, застосованого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, яка може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, Основним Законом України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади.
Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. Відтак, звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює, у тому числі, й захист інтересів громади.».
Повноваження щодо здійснення захисту інтересів держави у сфері пожежної та техногенної безпеки покладено на органи ДСНС, спосіб реалізації яких визначений законом – КЦЗ України, приписами якого передбачено звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств.
Крім того, до повноважень ДСНС належить видання розпорядчих документів (приписів, розпоряджень, постанов) підконтрольним суб`єктам господарювання (як в цьому випадку).
Застосування заходів реагування, визначених статтею 68 КЦЗ України, – це установлений законом спосіб спонукання відповідних суб`єктів господарювання усунути виявлені органами ДСНС порушення у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Надання органам ДСНС права звернення до адміністративного суду лише з вимогами про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи суб`єктів господарювання свідчить про виключність судового способу захисту цих суспільних інтересів у випадку створення загрози життю та/або здоров`ю людей, з боку уповноваженого органу.
В інших випадках передбачено застосування заходів адміністративного примусу.
В приведеній вище постанові від 29.11.2022 року по справі № 240/401/19 Верховним Судом також зроблено наступний правовий висновок:
«Положення статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади необхідно розуміти так:
- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;
- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі (як от у Кабінету Міністрів України), не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;
- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено.».
В цьому випадку дійсно, звернення ДСНС з іншим позовом, ніж про застосування заходів реагування, передбачених статтею 68 КЦЗ України, чинним законодавством не передбачено.
Разом з тим, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в справі                              № 240/401/19, стосовно того, що прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом, а також, що звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як захист життя та здоров`я людей у період збройної агресії проти України, тому суд доходить до висновку, що за відсутності державного органу, уповноваженого на звернення з таким позовом (зобов`язання балансоутримувача привести у стан готовності захисну споруду) до суду, прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діяв відповідно до вимог статті 53 КАС України та частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, враховуючи, що питання утримання захисної споруди у готовому до використання стані відповідає інтересам суспільства і держави та має виключне значення для забезпечення захисту мирного населення, особливо у питаннях підтримання колективних засобів захисту, якими є захисні споруди та інші місця можливого перебування людей, для збереження їх життя та здоров`я під час військової агресії, а отримана прокурором під час листування інформація свідчила про наявність ознак порушення законодавства, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про доведеність підстав для звернення прокурора з цим позовом, а доводи апелянта про відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з цим позовом з такими позовними вимогами спростовані приведеними вище висновками суду.
Щодо суті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено колегією суддів, в даному випадку підставою для звернення Позивача до суду є невиконання Відповідачем вимог припису ГУ ДСНС у Миколаївській області від 26.10.2021 року № 690 «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки», який складено на підставі висновків Акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту сховища, протирадіаційного укриття              № 52008 від 18.10.2021 року.
Отже, при розгляді даної справи суд надає оцінку наявності саме у Відповідача, щодо якого прийнято припис від 26.10.2021 року № 690 «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки», обов`язку вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисної споруди № 52008, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, з метою використання її за призначенням у відповідності до «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 року.
Так, частиною 1 статті 20 КЦЗ України встановлено, що до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту, зокрема, належить забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об`єктах суб`єкта господарювання (пункт 1); забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту (пункт 2); забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту (пункт 15); здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні) (пункт 16).
Частиною 8 статті 32 КЦЗ України передбачено, що утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.
Механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі – захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку, визначений Порядком № 138.
Пунктом 3 Порядку № 138 передбачено, що балансоутримувач захисної споруди – власник захисної споруди або юридична особа, яка утримує її на балансі.
Пунктом 9 Порядку № 138 встановлено, що утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами.
У разі використання однієї захисної споруди кількома суб`єктами господарювання вони беруть участь в її утриманні відповідно до договорів, укладених з балансоутримувачем захисної споруди.
Пунктом 10 Порядку № 138 визначено, що балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд.
Пунктами 20 та 22 Порядку № 138 визначено, що паспорт та облікова картка захисної споруди складаються балансоутримувачем після прийняття в експлуатацію завершеної будівництвом захисної споруди або за результатами її технічної інвентаризації як об`єкта нерухомого майна. Облікова картка складається у трьох примірниках.
У разі присвоєння захисній споруді облікового номера один примірник картки та оригінал паспорта з відповідною відміткою повертаються балансоутримувачу, другий примірник картки та копія паспорта залишаються у районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністраціях, органах місцевого самоврядування, третій примірник картки та копія паспорта надсилаються Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським держадміністраціям для організації ведення обліку фонду захисних споруд на території відповідних територіально-адміністративних одиниць.
Отже, в даному випадку захисній споруді цивільного захисту, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві, було присвоєно обліковий номер № 52008, проте на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення рішення по цій справи, матеріали справи не містили копію облікової картки цієї захисної споруди, в якій вказано власника укриття № 52008, тобто балансоутримувача захисної споруди.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 року витребувано від Миколаївської обласної військової адміністрації належним чином засвідчені копії паспорта та облікової картки захисної споруди (протирадіаційного укриття) за № 52008, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1.
Листом Миколаївська обласна військова адміністрація № 227-02-07-24 від 07.03.2023 року повідомила, що згідно із загальнодержавним обліком зазначені захисні споруди цивільного захисту – укриття № 52008 обліковується за «Чорноморським суднобудівним заводом». Данні щодо змін власників та балансоутримувачів до обласної державної адміністрації не надавались. Дані щодо проведення технічної інвентаризації зазначеного укриття відсутні. Також додано примірник облікової картки на захисну споруду № 52008.
Відповідно до облікової картки № 62 Вх1475 від 26.08.1976 року, захисна споруда цивільного захисту за № 52008 належить Чорноморському суднобудівному заводу. 
Враховуючи, що обов`язок забезпечення тримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється тими суб`єктами, на балансі яких перебуває такий об`єкт, а відповідно до облікової картки (протирадіаційного укриття) № 52008 балансоутримувачем захисної споруди є Чорноморський суднобудівний завод, отже саме на Чорноморський суднобудівний завод покладено обов`язок із забезпечення підтримання стану такої захисної споруди у готовності до використання.
Таким чином, ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» не є балансоутримувачем укриття № 52008, що виключає обов`язок останнього на забезпечення тримання цієї захисної споруди у готовності до використання за призначенням.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» в частині передчасності і необґрунтованості висновку суду першої інстанції про перебування укриття № 52008 на балансі ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК».
За таких обставин, оскільки у ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» відсутній обов`язок щодо забезпечення тримання укриття № 52008 у готовності до використання за призначенням, так як не є балансоутримувачем цієї захисної споруди, тому відсутні підстави для зобов`язання останнього вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту – протирадіаційного укриття № 52008, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в                         м. Миколаєві, у зв`язку з чим позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Твердження Позивача про недотримання та порушення ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» вимог чинного законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту, зокрема, щодо укриття № 52008, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» не є балансоутримувачем цієї захисної споруди.
В той же час, посилання Позивача, що Відповідачем власноручно підписано припис ГУ ДСНС України у Миколаївській області, узгоджено строк його виконання та сплачено адміністративний штраф у добровільній спосіб, жодним чином не свідчать про наявність у ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» статусу балансоутримувача укриття № 52008.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва в інтересах держави в особі ГУ ДСНС у Миколаївській області до ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» про зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та не належать до задоволення.
Проте, суд першої інстанції дійшов протилежного висновку у зв`язку із формальним ставленням до вирішення даної адміністративної справи та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК» та, в свою чергу, наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ПАРК» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року по справі за адміністративним позовом Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ПАРК» про зобов`язання вчинити певні дії – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області відмовити в повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                            М.П. Коваль

Суддя:                                                                                І.О. Турецька 

        Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва