ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/385/22
Головуючий у першій інстанції – Данько О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/423/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В. 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2022 року (місце ухвалення – м. Борзна, дата складання повного рішення 01.12.2022)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном (негаторний позов),
                                          В С Т А Н О В И В :
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТОВ «Дружба-Нова» про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном (негаторний позов). В обґрунтування позову посилався на те, що 15.06.2011 між батьком позивача – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем було укладено договір оренди землі, строком на 7 років, кадастровий номер земельної ділянки 7420881200:11:000:0571, на всю земельну ділянку, без відома позивача. ОСОБА_1 у позові посилається, що згідно Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку власниками є батько позивача – ОСОБА_2 (1/2 частка у спільній власності), та сам позивач – ОСОБА_1 (1/2 частка у спільній власності). Таким чином батько позивача укладаючи договір оренди землі на всю земельну ділянку розпорядився нею в цілому, хоча мав право лише на 1/2 її частини. Крім того, 02.01.2015 між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди землі вказаної земельної ділянки, знову без відома позивача. Посилаючись на порушення своїх прав власності земельної ділянки позивач у позові просить усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 7420881200:11:000:0571, шляхом видалення запису: про Договір оренди землі з Державного реєстру земель від 29.11.2012 за № 742080004009674; про Додаткову угоду з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.11.2015 за № 12118559.
Рішенням Борзнянського районного суду від 21.11.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до СТОВ «Дружба-Нова» про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядженням майном відмовлено.
Обгрунтовуючи рішення суд прийшов до висновку, що договір оренди землі та додаткова угода до нього були укладені за життя батьком позивача ОСОБА_2 за його згодою, виконувалися сторонами та не оспорювалися позивачем у справі ОСОБА_1 , який був обізнаний про їх існування. Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 договір продовжував виконуватися й позивачем, який успадкував батькову 1/2 частину земельної ділянки, а після оформлення правовстановлюючих документів звернувся до відповідача із заявою про виплату орендної плати та отримав її. Таким чином, дії позивача спрямовані на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суперечать його попередній поведінці та стандарту добросовісної поведінки учасників цивільних відносин. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Лук`яненко Р.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Борзнянського районного суду від 21.11.2022, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.
У скарзі, заявник посилається на те, що позивач був обізнаний про те, що його батько 15.06.2011 уклав договір оренди належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки зі СТОВ «Дружба Нова» вже після укладення. При укладенні договору оренди згода позивачем не надавалась, отже батько розпорядився земельною ділянкою в цілому без згоди іншого співвласника в порушення вимог ст. 361 ЦК України та ст. 86, 88  ЗК України.
Помилковим є висновок суду про те, що позивач був обізнаний про укладення додаткової угоди, якою також продовжено строк дії договору оренди, оскільки додаткова угода не містить підпису ОСОБА_1 .
Необґрунтованим є твердження місцевого суду про обізнаність позивача зі змістом додаткової угоди, оскільки про її укладення позивач дізнався лише після смерті батька, тобто вказані обставини свідчать про відсутність згоди позивача на укладення його батьком додаткової угоди до договору оренди землі і як наслідок  порушення ч. 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», щодо істотних  умов договору, що є підставою для відмови  у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
У відзиві на апеляційну скаргу представник СТОВ «Дружба Нова» адвокат Литвиненко Д.Г. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду від 21.11.2022 залишити без змін. Заявник посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Судом правильно встановлено про обізнаність позивача про укладення його батьком договору оренди землі, про досягнення між сторонами договору оренди  істотних умов, він виконувався сторонами. Цей договір позивач не оспорював у встановленому законом порядку, що свідчить про досягнення згоди між позивачем та його батьком щодо передачі земельної ділянки, що перебуває у спільній власності в оренду відповідачу на визначених у ньому умовах. Крім того, позивач особисто повідомив, що дізнався про існування додаткової після смерті батька у 2016 році і вів переговори з відповідачем про оформлення спадкових прав на успадковану частину земельної ділянки, а після оформлення права власності звертався до відповідача з метою отримання орендної плати, що свідчить про його обізнаність з фактом існування і умовами договору оренди землі і додаткової угоди до договору оренди землі. У відзиві заявник посилається на обрання позивачем неналежного способу захисту обґрунтовуючи тим, що позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом видалення запису про договір оренди землі та про додаткову угоду, але враховуючи факт виконання позивачем і відповідачем спірної додаткової угоди, взагалі відсутні підстави для подання негаторного позову, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, тобто у даному випадку позов про визнання договору оренди недійсним є ефективним способом захисту порушеного права власності позивача, який призводить до відновлення порушеного права та повернення майна у фактичне володіння власника. Крім того, вимога позивача про скасування саме запису є неефективним способом захисту і її задоволення не забезпечить відновлення порушених на думку позивача прав, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 9901/864/18 (провадження № 11-528заі19), та  постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20). В обґрунтування пропуску строку позивачем позовної давності заявник посилається на те, що в судовому засіданні позивач особисто підтвердив, що йому було відомо про існування додаткової угоди до договору оренди землі з 2016 року, тому позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, що тягне за собою наслідки відмови у задоволенні позову.
В судове засідання сторона відповідача повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 117, 119) не з`явилась, на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника СТОВ «Дружба Нова» Литвиненко Д.Г. надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача у зв`язку з неможливістю прибути до суду та неможливості прийняти участь у відеоконференції у зв`язку з плановим відключенням електроенергії (а.с. 132).
Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 640971 від 22.11.2010 та підтвердження відділу у Борзнянському районі головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.03.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належало по 1/2 частині земельної ділянки з кадастровим номером 7420881200:11:000:0571 площею 2,1639 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Височанської сільської ради Борзнянського (на теперішній час Ніжинського) району Чернігівської області (а.с. 9-10, 11).
Відповідно до копії договору оренди землі від 15.06.2011 укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова» вищевказана земельна ділянка була передана у оренду останньому на сім років. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору (а.с. 12-14).
Згідно копії Додаткової угоди від 02.01.2015 до договору оренди землі від 15.06.2011, ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова» погодили внести зміни до договору оренди землі, виклавши його в цілому в новій редакції, продовживши при цьому строк його дії до 28.11.2029 року та визначивши орендну плату у розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 2 447, 26 грн (а.с. 15-17).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).
З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2021 ОСОБА_1 звертався з письмовою заявою до відповідача про виплату орендної плати, згідно якої у зв`язку з переоформленням правоустановлюючих документів на земельну ділянку просив перераховувати йому орендну плату (а.с. 71 зворот).
На підставі вказаної вище зави ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки ТОВ «Дружба-нова» за №01/11 від 01.11.2022 з 2018 по 2021 роки ОСОБА_1 як орендодавцю земельної ділянки було нараховано орендну плату, яку за 2018-2020 роки виплачено 08.04.2021, за 2021 рік – виплачено 23.12.2021 через ДП «Укрпошта» (а.с. 71).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… вбачається, що 11.03.2021 за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Борзнянською державною нотарільною конторою, зареєстроване право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 7420881200:11:000:0571 (а.с. 77-78).
Рішенням Борзнянського районного суду від 05.11.2021 у справі №730/669/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дружба-Нова» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відмовлено у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту (а.с. 38-41).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір оренди землі та додаткова угода до нього були укладені за життя батьком позивача ОСОБА_2 за його згодою, виконувалися сторонами та не оспорювалися позивачем у справі ОСОБА_1 , який був обізнаний про їх існування. Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 договір продовжував виконуватися й позивачем, який успадкував батькову 1/2 частину земельної ділянки, а після оформлення правовстановлюючих документів звернувся до відповідача із заявою про виплату орендної плати та отримав її. Таким чином, дії позивача спрямовані на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суперечать його попередній поведінці та стандарту добросовісної поведінки учасників цивільних відносин. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог погоджується суд апеляційної інстанції, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року в справі N 281/129/17 (провадження N 61-14661св19) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 203 ЦК України та вказано, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах.
У статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).
Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини третьої статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
З врахуванням наведеного, заявлені позивачем вимоги про усунення перешкод шляхом видалення записів про договір оренди землі та додаткової угоди до нього не забезпечать право захисту позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки способом захисту у негаторному позові є витребування або повернення земельної ділянки.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес  мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.
Враховуючи те, що позов є негаторним про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, а вимоги заявлені - усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 7420881200:11:000:0571, шляхом видалення запису: про Договір оренди землі з Державного реєстру земель від 29.11.2012 за № 742080004009674; про Додаткову угоду з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.11.2015 за № 12118559, які не можуть бути як самостійні вимоги у негаторному позові, як спосіб захисту прав, рішення по справі не призведе до відновлення прав, які позивач вважає порушеними, відтак в позові слід відмовити з мотивів викладених у постанові.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотиви у редакції цієї постанови.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 30.01.2023.
Головуючий                                                        Судді :