ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9144/21  Номер провадження 22-ц/814/498/23	Головуючий у 1-й інстанції Бабенко Ю.П.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 грудня 2021 року, постановлене суддею Бабенко Ю.П. (повний текст складено 31 грудня 2021 року),
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 

в с т а н о в и в:
       28.09.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 02.02.2020 та 12.07.2020 позичила ОСОБА_2 1 000,00 дол.США (еквівалент 25 000,00 грн.) та 1 500,00 дол. США (еквівалент 40 500,00 грн.), що підтверджується розписками, написаними власноручно позичальником, по договору купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 10% та 15% від загальної суми вартості будинку. 
       Наприкінці серпня 2021 року вона отримала поперджувальний лист про те, що відповідач має намір продати вказаний будинок та просить її та всіх прописаних дітей звільнити житловий будинок та виписатися з домової книги в місячний термін. 
       Із наведених підстав, враховуючи, що позивачка виселилася з житлового будинку, а відповідач не виконав грошове зобов`язання, просить стягнути із відповідача на її користь борг згідно розписок від 02.02.2020 та 12.07.2020 у розмірі 65 500,00 грн.
       Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.12.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – відмовлено. 
       Рішення районного суду вмотивовано тим, що оскільки грошові кошти позивачка передавала в рахунок купівлі-продажу будинку, отримані відповідачем за вказаними розписками грошові кошти не є позикою у розумінні ст.ст.1046,1047 ЦК України. 
       При цьому, судом враховано, що розписки не містять в собі терміну повернення грошових коштів, а тому право вимоги за ними обраховується протягом 30-ти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про їх повернення. Така вимога позивачкою до подання позовної заяви до суду не пред`являлася, а пред`явлена 03.12.2021 в ході судового розгляду справи і термін виконання відповідачем зобов`язання ще не сплив.
       Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Грущенко С.Г., оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
       Вважає, що в розумінні цивільного законодавства, сам факт написання розписок про отримання грошових коштів вже є укладенням договору позики, незалежного від того, що саме зазначено в самій розписці, зміст якої не впливає на обов`язок позичальника повернути суму боргу позичальнику на вимогу останнього.
       Зазначає, що дійсно кошти за розписками були передані в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу будинку, але такий договір не був укладений і відповідач зобов`язаний повернути гроші за розписками.
       Вважає, що суд першої інстанції, обраховуючи право вимоги за розписками від 03.12.2021,дня пред`явлення позикодавцем вимоги про їх повернення, діючи в інтересах позивача мав відкласти розгляд справи, яка була призначена на 28.12.2021.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.12.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.02.2022.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на наявними у справі матеріалами.
       Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.02.2020 ОСОБА_2 склав розписку, копія якої приєднана до справи, та якою підтверджує, що взяв у ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 одну тисячу доларів США (екв. двадцять п`ять тисяч гривень), що становить 10% від загальної вартості будинку 10 (десять) тисяч доларів США. На момент написання розписки нарікань на комунікації та технічний стан будинку від ОСОБА_1 не зафіксовано. При передачі грошей були присутні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 /а.с.8/
12.07.2020 ОСОБА_2 склав розписку, копія надана, якою підтверджує, що взяв у ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 тисячу п`ятсот доларів США (екв. сорок тисяч п`ятсот гривень), що становить 15% від загальної вартості будинку 10 (десять) тисяч доларів США. На момент написання розписки нарікань на комунікації та технічний стан будинку від ОСОБА_1 не зафіксовано. При передачі грошей були присутні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 /а.с.9/
20.08.2021 ОСОБА_4 , як законним представником на підставі довіреності від ОСОБА_2 , який є власником нерухомого майна, а саме будинку, отриманого у спадок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності номер витягу 98252099 від 23.09.2017, складено попереджувальний лист. Повідомлено про намір реалізувати своє конституційне право, а саме продати будинок, тому просить ОСОБА_1 та всіх прописаних із нею дітей звільнити житловий будинок та виписатися з домової книги в місячний термін./а.с.10/
03.12.2021 ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_2 із вимогою повернути грошові кошти в сумі 65500,00 грн. відповідно до розписок від 02.02.2020 та від 12.07.2020, які були написані у зв`язку з купівлею-продажем будинку, що знаходиться а адресою: АДРЕСА_1 протягом 30 днів./а.с.40/
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти позивачка передавала в рахунок купівлі-продажу будинку, а тому отримані відповідачем за вказаними розписками грошові кошти не є позикою в розумінні ст.ст.1046,1047 ЦК України, а мають інший правовий статус.
       При цьому районний суд врахував заперечення відповідача про те, що зазначені розписки не містять в собі терміну повернення грошових коштів, а тому право вимоги за ними обраховуються протягом тридцяти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про їх повернення. Така вимога позивачкою до подання позовної заяви до суду не пред`являлася, а заявлена 03.12.2021, тобто після звернення з позовом до суду, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до норм ст.1049 ЦК України, термін виконання відповідачем зобов`язання ще не сплив.
       Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та довільного тлумачення норм права на власну користь. 
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
У постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №642/4200/17 зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
У цій справі суд першої інстанції, установивши, що грошові кошти позивачка передавала відповідачу в рахунок купівлі-продажу будинку, про що останнім складалися розписки, дійшов правильного та вмотивованого висновку, що отримані відповідачем за вказаними розписками грошові кошти не є позикою в розумінні ст.ст.1046, 1047 ЦК України, а мають інший правовий статус.
Доводи апеляційної скарги, що сам факт написання розписок незалежно від їх змісту вже є укладенням договору позики, не ґрунтуються на законі та є його довільним тлумаченням. Натомість, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №464/3790/16-ц від 16.01.2019, яка є обов`язковою для врахування.
У цій справі зі змісту розписок убачається та не заперечується сторонами, що кошти за розписками передавалися на виконання договору-купівлі-продажу будинку, оплата якого відбувалася частинами; а розписки хоча і посвідчують факт передання грошової суми, проте не містять умов отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Отже виниклі між сторонами зобов`язання не є позикою та мають окремий спосіб вирішення.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції обраховуючи право вимоги за розписками від 03.12.2021, дня пред`явлення позикодавцем вимоги про їх повернення, мав діяти в інтересах позивача та відкласти розгляд справи, колегія суддів відхиляє. Оскільки інтереси позивача в суді представляє адвокат, який надає їй правову допомогу згідно доручення для надання безоплатної вторинної допомоги №488 від 13.09.2021, та має право на складення документів процесуального характеру, але не звертався в суд із клопотанням про відкладення розгляду справи, а тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, із цим пов`язаних.
       Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та не спростовують висновків суду щодо дійсної природи зобов`язання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 грудня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.02.2023.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.М. Хіль