ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3739/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: В.В.Гаращенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів -  Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Шуст Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
- стягнути з Офісу Генерального прокурора вихідну допомогу в зв`язку зі звільненням в розмірі 36 765 грн.
- стягнути з Офісу Генерального прокурора вихідну допомогу внаслідок порушення законодавства про працю у сумі  110 295 грн.
- стягнути з Офісу Генерального прокурора моральну шкоду у сумі 147 060 грн. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні відповідачем не проведено виплату суми вихідної допомоги при звільненні та вихідної допомоги внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, чим порушено відповідачем вимоги  статті 44 КЗпП України. Крім того, позивач вважає, що внаслідок невиплати вихідної допомоги, він зазнав моральних страждань, тому на його користь підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 147 060 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апелянт посилаючись на практику Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.11.2022 року у справі № 420/6621/21, зазначає, що має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП.
Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю зазначає, що має право на отримання цієї грошової допомоги з 14.06.2022 року у зв`язку із набранням законної сили рішення Окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 640/26052/19, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, яким встановлено порушення Генеральною прокуратурою України законодавства про працю. 
Щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не здійснено перевірку доводів та наданих позивачем до суду доказів щодо відшкодування моральної шкоди, яка йому завдана відповідачем. 
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 25 січня 2023 року.
Від Офісу Генерального прокурора до суду 24 січня 2023 року надійшов письмовий відзив, в якому представник зазначає, що правових підстав для стягнення з Офісу Генерального прокурора вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 немає, оскільки, посилаючись на постанову Верховного Суду від 05.08.2020 року №686/20491/18, зазначає, що неможливо одночасно застосовувати стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України і статтею 235 КЗпП України. 
Звертає увагу, що позивач звільнений з посади прокурора та з органів прокуратури не з власної ініціативи, а внаслідок неуспішного проходження атестації, тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення вихідної допомоги внаслідок порушення законодавства про правцю. 
Представник просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи підтверджено, що наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 року № 2050к позивача звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі прокурора в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 24.12.2019 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №640/26052/19, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 залишено без змін, задоволено позов ОСОБА_1 . Скасовано рішення другої кадрової комісії від 03.12.2019 № 3 про неуспішне проходження ним атестації, наказ Генерального прокурора про звільнення з посади від 21.12.2019 № 2050к з 24.12.2019. Поновлено позивача на посаді та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 634581,78 грн.
Представник позивача 06.07.20222 року звернувся до Офісу Генерального прокурора із запитом ВХ№96292-22 про надання інформації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.
Листом №21-875вих-22 від 13.07.2022 повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги. Зазначено, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у разі звільнення на підставі п.9 частини першої статті 51 цього Закону не передбачена виплата вихідної допомоги. Стаття 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення ним трудового договору на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог задоволення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача визнано судом незаконним, тому трудові правовідносини вважаються відновленими, а позивач отримав право на компенсацію свого незаконного звільнення. Відповідно, виплата середньомісячного заробітку внаслідок незаконного звільнення та стягнення вихідної допомоги при звільненні є взаємовиключними.  
  Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII  (надалі за текстом - Закон №1697-VII) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Відповідно до  статті 4 Закону №1697-VII  організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються  Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 51 Закону №1697-VII  передбачає загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.
За приписами п. 9 частини першої  статті 51 Закону №1697-VII  прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
В той же час приписами  Закону № 1697-VII  не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є  стаття 44 КЗпП України.
Законом № 113-ІХ  статтю 51 Закону № 1697-VII  доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Законом № 113-ІХ  внесено зміни також і до  КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених         законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".
Внесені  Законом № 113-ІХ  зміни до  КЗпП України  не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
За приписами п. 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України  трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно із частиною четвертою  статті 40 КЗпП України  особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 421, частини першої, другої і третьої статті 492, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються  законом, що регулює їхній статус.
На виконання  статті 44 КЗпП України  при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті  36  та пунктах 1, 2 і 6 статті  40  цього  Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Так, частина п`ята статті 51 Закону №1697-VII  та частина четверта статті 40 КЗпП України  передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми  КЗпП України, про що також вірно зауважив суд першої інстанції.
Втім, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень  статті 44 КЗпП України  при вирішенні спірного питання.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.12.2020 р. у справі 560/3971/19, від 15.09.2022 року у справі №640/25949/19.
Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не має права на отримання вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі середнього місячного заробітку.
Щодо розрахунку розміру вихідної допомоги, на думку апелянта, зазначена сума становить 36  765 грн., однак колегія суддів не погоджується із такими доводами та зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладене розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Так, в матеріалах справи міститься довідка Офісу Генерального прокурора № 21-124 зп від 17.02.2022, складена відповідно до вимог  Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995, в якій зазначено, що сума середньої заробітної плати ОСОБА_1 складає 31  436,66 грн. (1,462,17 грн.*21,5 робочий день (середня планова кількість робочих днів за жовтень-листопад 2019).
Таким чином, позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що відповідно до довідки № 21-124 зп від 17.02.2022 року становить 31 436,66 грн. 
Щодо вимоги апелянта про стягнення вихідної допомоги внаслідок порушення законодавства про працю в сумі 110  295,00, колегія суддів зазначає наступне.
Законодавець чітко визначив підстави при настанні яких роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові вихідну допомогу внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, а саме виключно у випадках, передбачених статтею 38 (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника) та статтею 39 (розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника).
Водночас, зазначені норми не застосовуються до даних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 звільнений з посади прокурора не з власної ініціативи, а внаслідок неуспішного проходження атестації на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не має права на отримання вихідної допомоги внаслідок порушення роботодавцем законодавства у розмірі тримісячного середнього заробітку, і як наслідок в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з вимогою позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до  статті 237-1 КЗпП України  відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеного   у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
На підтвердження моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначає, що незаконне звільнення з займаної посади позбавило його та родину єдиного джерела доходу, яким була праця позивача в органах прокуратури, звідки його звільнено та не виплачено вихідну допомогу.
На переконання колегії суддів, негативні емоції позивача внаслідок незаконного звільнення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.
З приводу розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує висновки Верховного Суд у складі Касаційного адміністративного суду, викладені у вищезазначеній постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, згідно яких, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи наведені ОСОБА_1  обставини, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, суттєве погіршення стану здоров`я, виходячи з принципів «розумності» та «справедливості», колегія суддів вважає за необхідне визначити позивачу та стягнути з відповідача суму моральної шкоди в загальному розмірі 4000  грн.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не підлягають відшкодуванню. 
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 31  436 (тридцять одна тисяча чотириста тридцять шість ) грн. 66 коп. 
Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 4 000 (чотири  тисячі) грн. 00 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова    суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко