Номер провадження: 22-ц/813/3980/23 
Справа № 504/3560/14-ц

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :
головуючої Орловської Н.В.
суддів Кутурланової О.В.
        Чорної Т.Г.
секретар Зєйналова А.Ф.к.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гудз Сергій Сергійович, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання договору дійсним, звернення стягнення на заставлене майно,                        
ВСТАНОВИВ:
17 жовтня 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави - житловий будинок та земельну ділянку, розміщені по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2014 року провадження у справі відкрито.
Ухвалою суду від 13.06.2016 року після смерті відповідача ОСОБА_4 залучено правонаступника ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 28.12.2020 року після смерті ОСОБА_5 було залучено правонаступника ОСОБА_1 .
18.01.2017 року представником позивача ОСОБА_2 , адвокатом Григор`євим В.В. подана уточнена позовна заяви, у якій просив суд визнати дійсним договір застави нерухомого майна об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900, звернути стягнення на вказане нерухоме майно шляхом надання ОСОБА_2 права укласти договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета застави, що визначається за згодою сторін по справі у розмірі 90 000,00 (дев`яносто тисяч доларів США), що еквівалентно 2 494 800,00 (два мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок) гривень, згідно офіційного курсу НБУ на день звернення з позовом до суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 травня 2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, на підставі якого позичальник ОСОБА_3 отримав позику у сумі 30000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 20 серпня 2013р.
У забезпечення виконання зобов`язання відповідач передав позикодавцеві державний акт серії ЯМ №590031 на земельну ділянку кадастровий номер 5122786400:02:001:2900, Будівельний паспорт на забудову цієї земельної ділянки та довіреність, видану ОСОБА_4 на право користування та реалізації земельної ділянки та житлового будинку, розташованих по АДРЕСА_1 .
Вказані умови договору викладені у прості письмовій формі у вигляді розписки.        Оскільки відповідач тривалий час ухиляється від нотаріального посвідчення договору застави нерухомого майна, а тому згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України наявні підстави для визнання договору застави дійсним.
Оскільки у встановлений в розписці строк відповідачі свого грошового зобов`язання не виконали, борг не повернули, а тому наявні підстави для звернення стягнення на заставлене майно шляхом надання позивачеві права укласти договір купівлі-продажу із будь-якою особою покупцем на умовах та в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що дорівнює вартості предмета застави, яка визначається за згодою сторін у розмірі 90 000 доларів США, еквівалентні 2 494 800 грн за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду із позовом. Кошти отримані від реалізації предмета застави, направити на погашення заборгованості за договором від 20.05.2013р. у розмірі 30 000дол. США, решту повернути ОСОБА_5 .
На час реалізації заставленого майна передати його в управління та зберігання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які фактично проживають за вказаною адресою.
Надати ОСОБА_2 право на отримання дублікатів правовстановлювальних документів у нотаріуса та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та інших установах незалежно від форм власності: отримання витягу їх реєстру прав власності на вказане нерухоме майно, отримання довідок і документів, необхідних для укладання та нотаріально посвідчення договору купівлі- продажу.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області  від 03 жовтня 2022 р.  позов задоволено. Постановлено:
Визнати дійсним договір застави нерухомого майна об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900 дійсним.
Звернути стягнення на предмет застави: об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900, шляхом надання ОСОБА_2 права укласти договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета застави, що визначається за згодою сторін по справі у розмірі 90 000,00 (дев`яносто тисяч доларів США), що еквівалентно 2 494 800,00 (два мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок) гривень, згідно офіційного курсу НБУ на день звернення з позовом до суду. Кошти, отримані від реалізації предмету застави, направити на погашення заборгованості за договором від 20.05.2013 року перед ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч доларів США) Доларів США, решту повернути ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .
Судове рішення мотивовано тим, що 20.05.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав у позику 30 000 дол. США, які зобов`язався повернути позичальнику до 20 серпня 2013р. 
У забезпечення грошового зобов`язання суд визнав укладеним договір застави, оскільки його умови викладені у розписці та фактично передано позикодавцеві належні ОСОБА_4 документи на нерухоме майно: будівельний паспорт на домоволодіння номер два по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 22786400:02:001:2900, розміщену на території Фонтанської сільської ради, а також посвідчену нотаріально довіреність від ОСОБА_4 на право користування і розпорядження вказаними об`єктами нерухомості протягом трьох місяців.
Оскільки відповідачі тривалий час ухиляються від нотаріального посвідчення договору застави, суд вважав необхідним у відповідності до присів ч.2 ст. 220 ЦК України визнати договір застави спірного майна дійсним.
Крім того, внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_3 грошового зобов`язання, суд першої інстанції звернув стягнення на предмет застави способом, встановленим ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гудз Сергій Сергійович, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального законодавства, а також неправильне застосування положень ст. 220 ЦК України, яка може бути застосована до правочину, який не посвідчений нотаріально у разі, якщо дотримано форму його укладання. Також зазначає, що судом не враховано, що власник нерухомого майна ОСОБА_4 не була стороною договору застави, а видала доручення на користування і розпорядження належним їй майном. Крім того, складена позичальником ОСОБА_3 розписка не містить встановлених законодавством умов, притаманних для договору застави, а тому такий договір не є укладеним і не створив жодних прав та обов`язків для сторін, що виключає визнання його дійсним.
З огляду на викладене просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
20 травня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця позику у сумі 30 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20 серпня 2013р.
У забезпечення виконання боргового зобов`язання позичальник ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 документи на житловий будинок АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчене доручення на будинок. (а.с.8).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що передані йому документи на будинок і нотаріально посвідчена довіреність власника ОСОБА_4 і є договором застави, складеним у простій письмовій формі, дійсність якого просив визнати згідно ч.2 ст. 220 ЦК України в судовому порядку.
За визначенням  частин першої і третьої ст.1  Закону України «Про заставу» в редакції, чинній на час  виникнення спірних правовідносин,   застава -   це  спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено   законом.  Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. 
Відповідно до частини другої статті 13 цього Закону, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору. 
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, – з моменту нотаріального посвідчення договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає з моменту передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладання договору, то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.
Отже, відповідно до положень вказаного закону в редакції чинній станом на 20 травня 2013р., договір застави має бути укладений сторонами та нотаріально посвідченим на підставі правовстановлюючих документів.
У відповідності до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Як вбачається зі змісту складеної позичальником ОСОБА_3 розписки, ним письмово підтверджено факт отримання позики та взятий обов`язок повернути таку ж саму суму у визначений сторонами строк до 20 травня 2013 року.
Разом із тим, письмове застереження позичальника про передачу позикодавцеві у заставу документів на будинок і доручення ОСОБА_4 на розпорядження будинком у якому зареєстрований  позичальник  не  відповідає вимогам ст.12 наведеного Закону щодо   змісту  договору застави якою встановлено,  що  у   договорі  застави  визначаються  суть,  розмір  та  строк  виконання  зобов`язання,  забезпеченого  заставою,  опис  предмета  застави,  а також інші умови,  відносно яких за заявою  однієї  із сторін  повинна  бути досягнута угода.  Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що передані позивачеві у якості застави документи (будівельний паспорт), видані ОСОБА_4 , як забудовнику земельної ділянки площею 0,1000 га, що належить їй на праві власності згідно державного акту серія ЯМ №059031 від 18.102012р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 21.04.1997р. № 1904, а також акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, який затверджений рішенням виконкому Фонтанської сільської ради від 27.05.1999р. № 55 ( а.с.10-21).
За змістом нотаріально посвідченої довіреності від 28 квітня 2013р., ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси у всіх питання, пов`язаних із розпорядженням (продажем, міною, наданням в оренду) належним їй житловим будинком, АДРЕСА_1 та земельною ділянкою строком на три місяці до 28.07.2013 р. (а.с.9).
Надаючи оцінку  наведеним  обставинам справи, апеляційний суд звертає увагу,  що  довіреність власника  нерухомого майна  ОСОБА_4  видана 28.04.2013 року,  тоді як  позикові відносини  ОСОБА_2  та ОСОБА_3   виникли лише 20 травня 2013р. При цьому, жодних  розпоряджень  щодо укладання договору застави і забезпечення виконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 ця довіреність не містить.
Згідно з ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).
У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.
У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.» 
Надаючи оцінку встановленим фактичним обставинам справи слід дійти висновку, що власник домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_4 договору застави не укладала та істотних умов такого договору не погоджувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладання спірного договору на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 .
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про визнання дійсним договору застави нерухомого майна, який ОСОБА_4 у встановленій для такого виду договорів формі та змісту не укладався, що виключає визнання його дійсним за рішенням суду. 
Крім того, відсутність належно укладеного договору застави позбавляє права позивача вимоги звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок забезпечення виконання боргового зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.
Оскільки висновки суду суперечать фактичним  обставинам справи та нормам матеріального права,  що належало застосувати до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування постановленого у справі рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог із викладених у цій постанові підстав.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , тому відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений ним до суду апеляційної інстанції судовий збір в сумі 6441,00 грн підлягає стягненню з позивача. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5122786400:02:001:2900, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . 
Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. 
Оскільки за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, тому застосовані ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року заходи забезпечення позову відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 158, 367, 368, 376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гудз Сергій Сергійович, задовольнити. 
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2022 року скасувати і постановити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання договору дійсним, звернення стягнення на заставлене майно - залишити без задоволення.
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 6441,00 грн (шість тисяч чотириста сорок одна грн. 00 коп).        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2023 року. 

Головуюча Н.В.Орловська
Судді О.В.Кутурланова 

Т.Г.Чорна