КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                              
Справа № 357/4502//22                          .                                               Головуючий 1 інстанція - Олексієнко Ю.В.
Провадження № 22-ц/824/5381/2023                                                           Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
15 березня  2023  року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                    Суханової Є.М.,
            суддів:                                        Сушко Л.П., Олійник В.І.,
            за участю секретаря:                Лободи Д.А.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-
 
ВСТАНОВИВ:
          
        У червні 2022 року  ОСОБА_1  через свого представника адвоката Король Павла Васильовича, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати за  ОСОБА_1  право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 залишити у власності  ОСОБА_3 .
        В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.07.2012 року по 01.07.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. В період шлюбу 07.10.2015 року сторонами була придбана спірна квартира, яка зареєстрована на відповідача. Після фактичного розриву відносин сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Вказано, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, то є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частинах.
        Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.
        Визнано за ОСОБА_1 право власності на 8/53 частин квартири АДРЕСА_1 , інші 45/53 частин квартири АДРЕСА_1 залишити у власності ОСОБА_3 .
       У задоволенні решти вимог - відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2 подано апеляційну  скргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.  Апелянт зазначає, що квитанція № 4, яка сформована Білоцерківським міським відділенням АТ «Брокбізнесбанк», від 16 липня 2012 року відображає факт внесення суми коштів 10 998 доларів США ОСОБА_4 на депозит раніше обумовленого банку на виконання умов відповідного правочину, про що свідчить призначення платежу. Квитанція про зняття депозитних коштів із банківського рахунку також не може слугувати безумовним доказом того, що у подальшому означені кошти були акумульовані у придбання спірного житлового майна. Апелянт вважає, що твердження суду про те, що кошти на купівлю квартири, які передавалися батьками позивача через рідну сестру останнього, не заслуговують на увагу, оскільки її не викликали до суду задля надання показань.          
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційнп скарга  підлягає задоволенню, з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
         Судом встановлено, з 20.07.2012 року по 01.07.2022 рік позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року у справі № 357/2140/22.
Вказане рішення набрало законної сили 02.08.2022 року, що вбачається з Реєстру судових рішень.
         07.10.2015 року ОСОБА_3 за згодою чоловіка ОСОБА_1 в період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного з продавцем ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., реєстровий № 1728.
         Відповідно до п. 2.1 договору продаж вказаної квартири вчинено за 80 200 грн., при цьому сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічні квартири, за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цієї квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості.
         Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 45258059 від 07.10.2015 року, приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 07.10.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за  ОСОБА_3 , індексний номер 25114865 від 07.10.2015 року, номер запису про право власності 11509872, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743975432103.
         Відповідно до висновку ПП «БЦ Експертний дім» від 27.05.2022 року, ринкова вартість квартири  АДРЕСА_1  становить 942 749 грн.
         Сторони по справі мають двох дітей -  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
         Згідно з даними витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/9544 від 25.07.2022 року, станом на 25.07.2022 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано  3 особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
          Позивачем надано копії квитанцій про переказ коштів ОСОБА_3 з призначення «аліменти»: 09.06.2022 року -  1 000 грн.; 25.06.2022 року 3 000 грн.; 17.07.2022 року 3 000 грн.; 18.07.2022 року 2 000 грн.; 01.08.2022 року 5 000 грн.
         ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
         Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
          Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
         Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
         Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею  63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
          Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
        Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
        Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
       Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.
       Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства прирозгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
          Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної  сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.
          При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. І лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
          Разом із тим, пункт 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу Українипередбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
         Позиція відповідача зводиться до того, що у її матері на час придбання квартири були грошові кошти в розмірі 10 998 доларів США та 12 000 доларів США отримані нею для купівлі квартири  дочці за борговою розпискою від 01.10.2015 року. 
        Однак, квитанція № 4, яка сформована Білоцерківським міським відділенням АТ «Брокбізнесбанк», від 16 липня 2012 року відображає  факт внесення суми коштів 10 998 доларів США ОСОБА_4 на депозит раніше обумовленого банку на виконання умов відповідного правочину, про що свідчить призначення платежу: «Первісний депозитний внесок ОСОБА_4 згідно депозитного договору № D_150267631 від 17.07.2012 року».
          Колегія суддів вважає, що квитанція про зняття депозитних коштів із банківського рахунку також не може слугувати безумовним доказом того, що у подальшому означені кошти були акумульовані у придбання спірного житлового майна.    
          Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
           Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено у статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
          Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондується з частиною четвертою статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
           Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
          Спірна квартира  набута відповідачем за час шлюбу.
           Апеляційний суд вважає, що достатніх доказів на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, не надано.
          За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
            Матеріалами справи встановлено, що квартира, була придбана у 07.10.2015 року,  тобто на момент перебування сторонами в шлюбі. Відтак, у цьому випадку діє презумпція спільності майна, набутого подружжям у шлюбі. Належних, допустимих і достовірних доказів про те, що спірна квартира придбана саме за кошти третіх осіб, а саме батьками відповідача, остання не надалаі таких судом не здобуто.
          Отже, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.
          Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.
            Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року  - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
            Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
             Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , іншу частину квартири АДРЕСА_1 залишити у власності ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
    Повна постанова складена   17.03.2023

Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               В.І. Олійник
                                                                         Л.П. Сушко