ф
УХВАЛА

19 січня 2023 року 
м. Київ

справа № 400/3364/22
адміністративне провадження № К/990/1688/23 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі 400/3364/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів відповідача від 12 березня 2022 року № 90 та від 12 березня 2022 року № 133 о/с, а також про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
28 вересня 2022 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12 березня 2022 року № 90 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині застосування до рядового поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12 березня 2022 року № 133 о/с «По особовому складу». 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 13 березня 2022 року. 
Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 186 (сто двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 00 копійок. 
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 19 403 (дев`ятнадцять тисяч чотириста три) гривні 83 копійки. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.
13 грудня 2022 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року та прийнято нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.
На вказану постанову апеляційного суду представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 13 січня 2023 року.
В касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень позивач вказує, що відсутній висновок Верховного суду щодо можливості відібрання пояснення у поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування за допомогою телефонного зв`язку, доведення факту відсутності лише рапортом, та можливості реалізації права на захист поліцейським котрий надає пояснення за допомогою телефонного зв`язку ( у редакції Дисциплінарного статуту на момент спірних правовідносин), а також відсутність правового висновку щодо можливості представників органів державної влади фіксувати факт не виходу на роботу в одному місці територіально перебуваючи в іншому місті.
Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, представник позивача не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Подана касаційна скарга представника позивача містить цитування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, виклад обставини справи, цитати нормативних актів, незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права .
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження, а тому не викладення у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням представником позивача у касацій скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не вказано яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі 400/3364/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.     

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова