ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27631/21                                                                    Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Височанської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2022, -

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 - ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з грошового забезпечення, визначеного у довідці №3305 від 11.08.2021;
- зобов`язання провести перерахунок та виплачувати пенсію в розмірі 77% з грошового забезпечення, визначеного в довідці №3305 від 11.08.2021 без обмеження її максимальним розміром, станом на 19.12.2019, у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 - ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з 01.12.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії, виходячи з 77% від суми грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 - ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з грошового забезпечення, визначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» №3305 від 11.08.2021, зобов`язано відповідача здійснити такий перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 77% до 70% сум грошового забезпечення, зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії позивача виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 77% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що відмовляючи у виплаті пенсії без обмеження максимального розміру на тій підставі, що така вимога є передчасною, суд першої інстанції не здійснює ефективне правосуддя, яке б унеможливило подальше звернення позивача до суду. Стверджує, що пенсійним органом було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.
У 2018 році, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 із урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, без щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Крім того, основний розмір пенсії зменшено з 77% грошового забезпечення до 70%.
11.08.2021 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києві» видано довідку №3305 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» за прирівняною посадою начальник ГУНП обл., відповідно до якої розмір грошового забезпечення позивача складається з наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад - 5 400, 00 грн; оклад за спеціальним званням (генерал поліції третього рангу) - 2 600, 00 грн; надбавка за стаж служби в поліції (50%) - 4 000, 00 грн; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (100 %) - 12 000, 00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (20%) - 1 080, 00 грн; премія (101, 08%) - 25 350, 86 грн. Всього - 50 430, 86 грн.
27.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсійного забезпечення з грошового забезпечення станом на 19.11.2019, яке визначено в довідці №3305 від 11.08.2021, в розмірі 77% без обмеження максимального розміру пенсії.
Листом від 16.09.2021 №24731-24585/С-02/8-2600/21 повідомило позивача про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії, оскільки умови проведення перерахунку пенсії з урахуванням оновленого грошового забезпечення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка набрала чинності 02.12.2015, були передбачені п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 по справі №826/12407/18 визнано протиправним та скасовано п. 3 постанови №103. Проте нормативно - правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, які передбачають проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262, після дати набрання судовим рішенням законної сили, в тому числі з 01.12.2019, Урядом не приймалися.
Не погоджуючись з такими діями (рішенням) відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" №3305 від 11.08.2021 виходячи з 77% від грошового забезпечення. Водночас відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, місцевий суд посилався на відсутність належних та допустимих доказів того, що розмір перерахованої позивачу пенсії буде перевищувати максимально встановлений законом розмір та те, що відповідач відмовиться виплачувати пенсію після здійснення перерахунку без її обмеження максимальним розміром, тому вважав таку вимогу передчасною.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У даному випадку апелянт оскаржує рішення суду лише в частині відмовлених позовних вимог щодо перерахунку та виплатити пенсії без обмеження максимальним розміром.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Разом з тим Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної ч. Рішення №6-зп від 25.11.1997; пункт 1 резолютивної частини Рішення №9-зп від 25.12.1997 та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011).
Так, у рішенні №19-рп/2011 від 14.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відтак, системний аналіз ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч.ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 07.11.2019 у справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18), від 30.09.2020 у справі №806/204/17 (адміністративне провадження №К/9901/20487/18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №П/9901/370/18 (провадження №11-77заі18), від 28.10.2020 у справі №9901/153/20 (провадження №11-201заі20), тобто є сталою.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Колегією суддів установлено, що ГУ ПФУ в м. Києві у відповідь на заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії було вказано на відсутність правових підстав для такого перерахунку, відтак, спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром у цій справі не існує.
Відповідач у межах спірних правовідносин ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.
Крім того, у матеріалах справи відсутні розрахункові листи по пенсії позивача, з яких би вбачалося обмеження нарахованої пенсії, а тому вказані позовні вимоги є передчасними.
Посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, колегія суддів не може брати до уваги, адже рішення у вказаній справі було ухвалене за іншого правового регулювання, а саме - позивачу було вже зроблено перерахунок пенсій з обмеженням їх розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, тобто позивачем було захищено фактичне порушене право, отже вказана постанова в межах даної справи не є релевантною.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                           О.Є. Пилипенко 

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька