Справа № 462/8494/21                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/2311/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                       головуючої: Н. П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
                       при секретарі: О.О. Бадівській
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить виділити йому як співвласнику 1/3 частки в натурі будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 із врахуванням порядку користування, що склався, а саме: у житловому будинку літера А-2, 1-ий поверх (квартира АДРЕСА_2 ): 1- житлову кімнату, площею 9.8 кв.м., 2 – житлову кімнату, площею 19.3 кв.м., 3 – коридор, площею 3.3 кв.м., 4 – коридор, площею 3,5 кв.м., 5 – кухню, площею 8.6 кв.м. Крім приміщень житлового будинку згідно порядку користування, що склався просить також виділити у розрахунку 1/3 частки такі будівлі та споруди: літня кухня літер Д: ІІ – приміщення, площею 12,46 кв.м.; тамбур літер д1: І – приміщення, площею 5,88 кв.м.; тамбур літер д3: ІІІ – приміщення, площею 6,72 кв.м.; гараж літер Г, сарай літер Б, вбиральня літер В, ворота № 6, частини огорож № 1, № 4, № 7 та хвіртку № 2. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, ОСОБА_5 , йому належить 2/9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_6 1/9 частини будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, на даний час йому на праві приватної власності належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , власником 2/3 частини вказаного будинку є ОСОБА_7 , який помер у 2015 році. При цьому, 23 жовтня 2014 року він та ОСОБА_7 надали згоду на поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав їм на праві спільної часткової власності із врахуванням фактичного порядку користування будинком, про що склали спільну заяву, посвідчену нотаріусом ЛМНО Лучко І.Я. Часткою у будинку, належною ОСОБА_7 , після його смерті користуються його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які постійно проживають у будинку та приймають усі рішення як власники щодо володіння та управління спадковим майном. Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 10.11.2017 року, будинок має площу 152 кв.м., з яких житлова площа становить 87,2 кв.м., складається з 6 житлових кімнат та 2 кухонь. До будинку належать господарські будівлі: «а-1» - прибудова, «а-1» - веранда, «Б» - сарай, «В» - вбиральня, «Г» - гараж, «Е» - вбиральня, «Д» - літня кухня. «1», «4», «7» - огорожі, «2», «3», «5» - хвіртки, «6» - ворота. Оскільки відповідачі не бажають добровільно у досудовому порядку врегулювати питання виділення частки, просить задоволити позовні вимоги та виділити йому 1/3 частку будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у відповідності до запропованого висновком експерта варіанту виділу 1/3 частки будинку , що у спільній частковій власності, із врахуванням порядку користування ними, який склався між ним та відповідачами у справі.
Оскаржуваним рішенням у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням процесуального права. Вказує, що з покликанням на ст. 364, 367 ЦК України суд зробив висновок, що будинок на АДРЕСА_1 не може бути предметом поділу або виділу, зважаючи на наявність самовільної прибудови, оскільки не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Зазначає, що суд також не прийняв до уваги висновок експерта № 3925 від 30.09.2021 року щодо запропонованого виділу в натурі 1/3 частки будинку на АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, оскільки на переконання суду такі висновки експерта містять суперечливі та невідповідні актуальній інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості як щодо площі досліджуваних об`єктів, так і правового статусу згаданих об`єктів нерухомого майна, оскільки не враховано наявність об`єктів самочинного будівництва. Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо неможливості виділу в натурі належної позивачу частки з огляду на наявність самовільної прибудови не відповідають фактичним обставинам справи. Поза увагою суду залишилося те, що площа будинку збільшилася внаслідок демонтажу пічок в приміщеннях, якими користувався ОСОБА_3 . Також вказує, що будинок АДРЕСА_1 на час розгляду даної справи в суді першої інстанції не мав приміщень зі статусом «самовільне будівництво», що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №451 від 13 травня 2008 року, а також технічним паспортом на будинок від 10 листопада 2017 року, де відсутні відмітки про наявність самочинного будівництва. Запропонований експертом варіант поділу житлового будинку з господарськими спорудами розроблений з врахуванням порядку користування будинком, його фактичного поділу, який здійснено його співвласниками, а також з врахуванням того, що кожна сторона має відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що відповідачі підтверджують та не оспорюється відповідачами. Такий поділ домоволодіння не порушує інтересів сторін, фактично утворює дві окремі квартири, в яких на даний час проживають позивач та відповідачі.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у засідання колегії суддів з`явилися, проти апеляційної скарги заперечили. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 – ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори за № 3-1236 від 08.08.2006 року ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_5 2/9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва житловий будинок, позначений на плану А-1, цегляний, з цегляною прибудовою, позначеною на плані А’-1, складається з п`яти житлових кімнат, житловою площею 76,5 кв.м. та двох кухонь. До будинку також відносяться такі господарські будівлі – цегляні сіни – а-1; бетонні сходи - а’; деревяний сарй – Б; цегляна вбиральня – В, Е, шлакобетонний гараж – Г; цегляна літня кухня – Д; цегляний тамбур – д1-4; огорожі з металевої сітки, цегли – 1,4,7; металеві хвіртки – 2,3,5.
Крім того, у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 03.09.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. ОСОБА_1 придбано у ОСОБА_6 1/9 частину будинку АДРЕСА_1 .
Станом на момент купівлі-продажу будинок у цілому складався з шести житлових кімнат та двох кухонь, житловою площею 87,2 кв.м., загальна площа будинку становила 152,0 кв.м. До будинку відносились такі господарські будівлі та споруди: а-1 – прибудова, а-1 – веранда. Б – сарай, В – вбиральня, Г – гараж, Е – вбиральня, Д – літня кухня, Ж – гараж, 1,4,7 – огорожі, 2,3,5 – хвіртки, З – сарай, 6 – ворота.
Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених та зареєстрованих 01.10.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. за № 2415 та 2412 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували після смерті ОСОБА_7 по частки спадкового майна, яке складалось з 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Житловий будинок, позначений літерою А-1, в цілому складається з шести житлових кімнат та двох кухонь. Загальна площа житлового будинку становить 153,9 кв.м., житлова площа – 88,7 кв.м. До житлового будинку належать: сарай, позначений літерою Б, вбиральні, позначені літерами В,Е, гараж, позначений літерою Г, літня кухня, позначена літерою Д, огорожі, позначені цифрами №1, №4, №7, хвіртки, позначені цифрами №2, №3, №5, ворота, позначені цифрою 6.
Сторони у справі володіють на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується також інормацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», виданого 10.12.2017 року загальна площа будинку АДРЕСА_1 становила 152.0 кв.м., з яких житлова площа – 88.0 кв.м.
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (старий реєстр), представленого позивачем, за технічним описом будинок складався з шести житлових кімнат та двох кухонь. До самовільного будівництва будинок складався з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м. Самовільно прибудовано прибудову «а»-1», гараж «Ж», веранду «а»-1», кухню 2-1/10,3 кв.м. переобладнано в житлову.
Висновком експерта № 3925 від 30.09.2021 року запропоновано один варіант виділу в натурі 1/3 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 співвласнику ОСОБА_1 , а саме в житловому будинку виділити житлову кімнату, площею 9.8 кв.м., житлову кімнату, площею 19.3 кв.м., коридор, площею 3.3 кв.м., коридор, площею 3,5 кв.м., кухню, площею 8.6 кв.м. Крім приміщень житлового будинку також такі будівлі та споруди: літня кухня, позначену літерою Д, приміщення площею 12.46 кв.м., тамбур, позначений літерою д1 – приміщення, площею 5,88 кв.м., тамбур, позначений літерою д3 – приміщення, площею 6,72 кв.м., гараж, позначений літерою Г, сарай, позначений літерою Б, вбиральню, позначену літерою В, ворота № 6 та хвіртку № 2.
Як вбачається із висновку експерта при розрахунку 1/3 ідеальних частки житлового будинку АДРЕСА_1 та варіанту виділу 1/3 частки співвласнику ОСОБА_1 експерт виходила із даних щодо загальної площі спірного будинку 152,0 кв.м.
Проте, відповідно до Інформаціїї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.01.2022 року житловий будинок АДРЕСА_3 складається із шести житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 153,9 кв.м.
Крім того, відомості про складові частини даного об`єкта нерухомого майна при цьому містять: сарай, позначений літерою Б; вбиральні, позначені літерами В,Е; гараж, позначений літерою Г, літня кухні, позначена літерою Д, огорожі №1, №4, №7; хвіртки № 2, №3, №5 та ворота № 6.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною 3, 4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
У частині 1, 3 статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абз. 1, 2 ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності на це майно припиняється і особа набуває право власності на виділене майно, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).
Так, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами (п. 1.2, 2.4 Інструкції).
Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 6 Постанові № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.
Такі правові позиції Верховний Суд висловив у постанові від 04.04.2019року по справі №750/4445/17, постанові від 18.04.2019 року по справі №306/2140/17.
Так, Верховний Суд у постанові від 04.04.2019 у справі №750/4445/17 зокрема вказує, що відповідно до п. 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, «не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону». Водночас ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачає, що «особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього».
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не лише новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Враховуючи наведені правові норми, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку, за яким не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Твердження позивача, що спірний будинок на даний час не має жодних приміщень із статусом «самочинне будівництво», оскільки такі відмітки у технічному паспорті на будинок від 10.11.2017 року відсутні та розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 451 від 13.05.2008 року погоджено технічну можливість експлуатації самочинно збудованих приміщень, на увагу не заслуговують, оскільки розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 451 від 13.05.2008 року погоджено технічну можливість експлуатації самочинно розширеної частини будинку за рахунок прибудови «а-1», в якій влаштовано коридор під літерами 2-8, пл.3,2 кв.м., вбиральню під літ. 2-9, пл.0,7 кв.м., ванну кімнату під літ.2-10, пл. 3,3 кв.м., надбудови «а-1», в якій влаштовано веранду під літ.2-13, пл. 15,6 кв.м., а також житлової кімнати під літ. 2-1, пл. 10,3 кв.м., самочинно перепланованої з існуючої кухні, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять жодних відомостей щодо таких складових частин будинку як тамбур, позначений літерою Д1 та тамбур, позначений літерою Д3, при цьому експертом вказані споруди враховано при вирішенні питання про можливість виділу позивачу 1/3 частки будинку.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції підставно не взяв до уваги висновок експерта № 3925 від 30.09.2021 року щодо запропонованого виділу в натурі 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, оскільки такий суперечить іншим зібраним у справі доказам.
Колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції, оскільки судом вірно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 03 березня 2023 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                Я.А. Левик

                                                                                       М.М. Шандра