П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/12887/22	

 	Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.                                 Дата і місце ухвалення: 18.11.2022р., м. Одеса                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
         при секретарі  –   Юраш К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за          апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності щодо не складання висновку та не прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив суд:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не складані висновку та неприйнятті рішення про визначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності;
- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України скласти висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності;
- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та виплатити на його користь одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою працездатності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в жовтні 2020 року він був звільнений зі служби в Національній поліції України. Під час виконання службових обов`язків 14.03.2020р. ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що підтверджено актом розслідування нещасного випадку від 31.03.2021р. Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 12.01.2022р., ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 15%, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. У зв`язку з цим, позивач звернувся до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України із заявою  щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію». Однак, листами від 27.04.2022р. та 19.07.2022р. відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної з проходженням служби в органах поліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, з посиланням на те, що така допомога може бути виплачена лише якщо особа не звільнена зі служби поліції. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки вона не відповідає ст.101 Закону України «Про Національну поліцію», якою закріплено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2022р. позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, яка полягає у не складані висновку та неприйнятті рішення про визначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності а також прийняти рішення про призначення виплати позивачу  одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та виплатити на його користь відповідну грошову допомогу.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 18.11.2022р. з прийняттям по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення передбачено лише для випадків, визначених пунктами 3, 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію». А відтак, виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня  втрати працездатності  без установлення інвалідності, яке передбачене, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 97 Закону, можливе лише до звільнення його з поліції. 
Також, апелянт посилається на те, що в даній справі складення висновку та прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги належить виключно до компетенції Департаменту, як його роботодавця. Суд не вправі підміняти собою державні органи, повноваження яких чітко регламентовані чинним законодавством. 
Посилається апелянт і на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції необґрунтовано не враховано рішення Конституційного Суду України  від 22.04.2020р. у справі №3-326/2019(7846/19), в якому надано аналіз положенням статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», застосування якої безпосередньо стосується спірних у даній справі правовідносин.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків 14.03.2020р. отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновком службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень, затвердженим 16.04.2020р., та актом №17 розслідування нещасного випадку, затвердженим 31.03.2021р.
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 12.10.2020р. №345 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 20 жовтня 2020 року на п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА від 12.01.2022р. ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 15%. Травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час виконання службових обов`язків на підставі п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію». 
Листами від 27.04.2022р. та 19.07.2022р. Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що ступінь втрати працездатності позивача без настання інвалідності встановлено йому після звільнення зі служби в поліції. Департамент зазначив, що виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення передбачено лише для випадків, визначених пунктами 3, 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (у випадку визначення поліцейському інвалідності). А відтак, виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня  втрати працездатності  без установлення інвалідності, яке передбачене, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 97 Закону, можливе лише до звільнення його з поліції. 
Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, яка полягає у не складані висновку та неприйнятті рішення про визначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з втратою працездатності, останній звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як під час проходження служби в поліції, так і після звільнення його з поліції. Суд зазначив, що жодна норма Закону України «Про Національну поліцію» не містить заборони щодо отримання одноразової грошової допомоги в разі часткової втрати працездатності поліцейського без визначення інвалідності після звільнення його зі служби в поліції.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Пунктом 5 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.99 Закону № 580-VІІІ розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 100 Закону №580-VІІІ).
Відповідно до частини шостої статті 100 Закону №580-VІІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Статтею 101 Закону №580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно частини другої статті 97 Закону №580-VІІІ порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016р. №4 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016р. за №163/28293, набрав чинності з 29.02.2016р.
Згідно пункту 4 розділу І Порядку №4 визначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
На підставі підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.
Аналізуючи вказані вище норми права, колегія суддів зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського у разі отримання ним поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань, зокрема, поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності. Право на отримання такої допомоги виникає з дати видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
При цьому, виникнення права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі  пункту 5 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ законодавець не пов`язує зі звільненням поліцейського з поліції. На підставі вказаної норми поліцейський має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як під час проходження служби в поліції, так і після звільнення його з поліції.
Основною умовою є те, що таке право він може реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення підстави – видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках без установлення інвалідності.
Більше того, Закон №580-VІІІ містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, і отримання одноразової грошової допомоги в разі часткової втрати працездатності поліцейського без визначення йому інвалідності після звільнення зі служби поліції до таких випадків не відноситься.
Враховуючи викладене та той факт, що єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги стало звернення за призначенням та виплатою такої допомоги після звільнення зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону №580-VІІІ.
Колегія суддів не приймає посилання апелянта на рішення Конституційного Суду (справа 3-326/2019(7846/190) від 22.04.2020р.), оскільки предметом розгляду в цій справі була відповідність статті 21, частинам першій, другій статті 24, частині першій статті 46, частині першій статті 64 Конституції України положення пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», а в даній справі позивач просить виплатити допомогу за пунктом 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію». Таким чином, суд констатує, що зазначене рішення Конституційного Суду України не стосується спірних правовідносин.
Що ж до посилань апелянта на те, що зобов`язуючи Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, а також прийняти рішення про призначення  та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, суд втратився в дискреційні повноваження відповідача, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими. 
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54)» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. 
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Отже, ефективний засіб правового захисту, в розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Відповідно до п.7 ч.2 ст.245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Оскільки порушення прав позивача полягає саме у прийнятті відповідачем передбаченого законодавством рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ч.1 ст.97 Закону №580-VІІІ, хоча, як встановлено, ОСОБА_1 дійсно набув право на призначення та виплату йому спірної грошової допомоги саме на підставі вказаної норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, а також прийняти рішення про призначення  та виплату позивачу одноразової грошової допомоги. Безпосередньо ж розрахунку суми одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті на користь позивача, суд першої інстанції не здійснював. 
Задоволення позовних вимог в обраний судом спосіб є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, оскільки право позивача на отримання одноразової грошової допомоги знаходиться поза сумнівом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 18.11.2022р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 17 січня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук