Справа № 147/933/22
Провадження № 22-ц/801/525/2023
Категорія: 20
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року	Справа № 147/933/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.
Секретар: Литвин С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року у цивільній за позовом ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) та включення до списку додатку до державного акта, 
Рішення ухвалив суддя Мудрак А. М.
Рішення ухвалено о 15:29 год в смт Тростянець Вінницької області 
Дата складення повного тексту рішення 29 грудня 2022 року,

Встановив:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ободівської сільської ради Гайсинського арйону Вінницької області, в якому просив включити його до додатку до державного акта II ВН 000030, списків членів АТЗТ «Поділля» та визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він з 1996 року був членом АТЗТ «Поділля» с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області. 27 грудня 2000 року він звільнився із роботи за власним бажанням. Згідно з архівних довідок та витягів, список - додаток до державного акту про розпаювання земель АТЗТ «Поділля» формувався до 2000 року включно. Позивача до даного списку помилково не включили. Тобто на момент розпаювання земель він був членом АТЗТ (колгоспу), але помилково не був внесений до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Вважає, що так як на момент розпаювання земель формування списків на розпаювання та видача державного акта було віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та розпорядником земель на даний час є Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, то відповідача вибрано правильно. Щодо СТОВ «Поділля», яке було правонаступником АКПП «Поділля», то згідно реєстру підприємств та організацій дане підприємство знаходиться в статусі – припинено.
В зв`язку з тим, що розпаювання земель АТЗТ «Поділля» відбувалось тривалий час і позивач не знав чи мав він право на земельну частку (пай), він звернувся до Відділу у Тростянецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницької області з запитом про те, чи вносили його до списку (додатку до державного акту на право колективної власності на землю АТЗТ «Поділля»). 08 серпня 2022 року отримав відповідь із Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницької області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 помилково (безпідставно) не включили до списку-додатку до державного акта на право колективної власності на землю.
Стверджує, що невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку, тому він має повне право звернутись до суду з позовом про включення його до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, та про визнання права на земельну частку (пай).
Також зазначив, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Щодо строку позовної давності стверджує, що позивач намагався встановити своє право на земельну частку (пай), але документального підтвердження того, що його не було включено до списку у додатку до державного акта на розпаювання земель АТЗТ «Поділля» у нього не було. Тому стверджувати про те, що позивач дізнався про своє порушене право з моменту розпаювання, не вірно. Адже зважаючи на те, що до матеріалів справи додано архівні довідки та різного роду розпорядження, вбачається, що списки остаточно не були сформовані довгий період часу навіть станом на 2000 рік, так як відбувалось корегування та доповнення. Доступу до державного акта та списку у нього не було. Згодом коли з`явилась можливість користуватись архівом та через адвоката було зроблено запит до Держгеокадастру у нього з`явилась інформація про причину, чому він не отримав свою земельну частку (пай), а саме відсутність його в списках додатку до державного акту II ВН 000030. Тому слід вважати, що про порушене право, а саме про те, що його помилково не включено до списку членів АТЗТ «Поділля», йому стало відомо тільки в 2022 році. Адже інші джерела не надавали інформацію у який спосіб було порушено право позивача. За таких обставин вважає, що у позивача є вагомі причини пропуску строків позовної давності, тому просить суд визнати їх поважними.
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) та включення до списку додатку до державного – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, винесеного з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Позивач наполягає, що дізнався про своє пропущене право не з моменту розпаювання, а з моменту отримання відповіді із Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08 серпня 2022 року. Зазначає, що до матеріалів справи додано архівні довідки та різного роду розпорядження, які підтверджують, що списки додатку до державного акта остаточно не були сформовані довгий період часу навіть станом на 2000 рік, так як відбувалося їх коригування та доповнення. Вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що початок розпаювання земель колишніх колгоспів є загальновідомим фактом та що позивач мав знати про своє порушене право, є припущенням, а тому причини пропуску позовної давності є поважними.
Відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу. 
У судове засідання позивач ОСОБА_1 і його представник – адвокат Конякін М. С. не з`явилися. Адвокат Конякін М. С. надіслав клопотання, у якому просить розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі позивача та його представника. 
Представник відповідача Ободівської сільської Гайсинського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 працював з 1997 року по 2000 рік в АТЗТ «Поділля» водієм, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 у 1998 році (а. с. 8-12).
27 грудня 2000 року ОСОБА_1 звільнений з роботи в АТЗТ «Поділля» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с. 8).
З відповіді Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08 серпня 2022 року № 697/25-22, наданої на звернення ОСОБА_1 від 25 липня 2022 року, вбачається, що відповідно до відомостей наявних у Відділі, технічної документації по паюванню земель колективної власності АТЗТ «Поділля» с. Нова Ободівка, додатку до державного акта ІІ ВН №000030, списків членів АТЗТ «Поділля» ім`я ОСОБА_1 відсутнє, сертифікат на право на земельну частку (пай), державний акт на право власності на землю не виготовлявся та не видавався (а. с. 13).
З архівної довідки Комунальної установи «Тростянецький трудовий архів» від 17 вересня 2021 року № 326/1, виданої ОСОБА_2 , встановлено, що колишній колгосп «Нова громада» с. Нова Ободівка був організований в березні 1930 року. Архівні документи колгоспу з 1930 року по 1945 рік включно, частково не збереглися. В 1956 році колгоспи «Правда», «Будьоного», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Кірова» об`єдналися, на основі них був створений колгосп ім. Суворова с. Нова Ободівка, протокол № 1 від 08 липня 1956 року. У 1991 році колгосп ім. Суворова був реорганізований в АТЗТ «Поділля» с. Нова Ободівка, протокол № 1 від 02 лютого 1991 року. В 2000 році АТЗТ «Поділля» реформований в АКПП «Поділля» с. Нова Ободівка, протокол № 2 від 18 лютого 2000 року. В 2001 році АКПП «Поділля» с. Нова Ободівка був реорганізований в СТОВ «Поділля» с. Нова Ободівка протокол № 168 від 10 вересня 2001 року, є правонаступником АКПП «Поділля», згідно розпорядження голови Тростянецької райдержадміністрації № 168 від 10 вересня 2001 року (а. с.14).
Відповідно до розпорядження Тростянецької РДА Вінницької області № 154 від 27 червня 1996 року «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай)» підтверджено факт розпаювання земель, переданих у колективну власність, в тому числі і АТЗТ «Поділля» с. Нова Ободівка згідно з списком, затвердженим загальними зборами членів АТЗТ «Поділля» (протокол № 1 від 14 березня 1996 року) (а. с. 15).
Згідно відомостей із протоколу № 1 Загальних зборів АТЗТ «Поділля» с. Н. Ободівка від 4 січня 2000 року, затверджено нові списки працівників і пенсіонерів-членів АТЗТ «Поділля с. Н. Ободівка, які додаються до державного акта про право колективної власності на землю (а. с. 16).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на 07 липня 2022 року, СТОВ «Поділля» перебуває в статусі: припинено (а. с.17-18).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що відомості про включення позивача в члени АТЗТ «Поділля» в трудовій книжці відсутні. Також не надано інших доказів, що б підтверджували членство ОСОБА_1 у АТЗТ «Поділля». При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що початок розпаювання земель колишніх колгоспів є загальновідомим фактом, під час розпаювання земель ОСОБА_1 працював у АТЗТ «Поділля» до 27 грудня 2000 року, однак у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до статті 22 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Відповідно до статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Згідно з пунктами 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.
У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві.
Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства.
Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акта, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради.
У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації.
При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що суду не надано доказів, які б підтверджували членство ОСОБА_1 у АТЗТ «Поділля», оскільки єдиним документом, яким позивач обґрунтовує своє членство у АТЗТ є копія трудової книжки, проте помилково зробив висновок про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, без урахування положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 у позові зазначив, що факт його перебування у членах АТЗТ «Поділля» підтверджується копією трудової книжки, яку він додав як доказ до позовної заяви (а. с. 1).
Даний доказ не відповідає вимогам статтей 77, 78, 79 ЦПК України щодо належності, допустимості і достовірності доказів.
Порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, якою встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, зокрема на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Заповнення трудової книжки вперше проводиться у присутності особи прийнятої в члени колгоспу (пункти 1-3 постанови № 310).
Відповідно до пункту 5 постанови № 310 до трудової книжки колгоспника вносяться:
відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі;
відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;
відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства, тощо.
З урахуванням викладеного записи в трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджують лише перебування у трудових відносинах з АТЗТ «Поділля», яке було правонаступником колгоспу ім. Суворова, однак не свідчать про те, що він був членом цього підприємства саме на час проведення розпаювання. 
Трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 заповнена з суттєвими неточностями, що суперечать позиції позивача. ОСОБА_1 зазначає, що з 1996 року він був членом АТЗТ «Поділля», проте записи про прийом до членів АТЗТ (колгоспу), припинення членства у АТЗТ (колгоспі) у трудовій книжці відсутні. Перший запис про роботу датований 1997 роком – без зазначення дня та місяця, коли позивач був прийнятий на роботу водієм, а запис «1996» здійснено в графі не призначеній для заповнення, при цьому відсутні відомості у відповідній графі «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» (а. с. 8).
Крім цього, в матеріалах справи відсутній державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ ВН № 000030 та додаток до нього - список громадян, які мають право на земельну частку (пай), що унеможливлює встановлення того факту, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю АТЗТ «Поділля» ОСОБА_1 був членом цього АТЗТ «Поділля». 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України – допустимість доказів). 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно висновків викладених у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17, від 05 березня 2021 року у справі № 717/641/18, від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження таких списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. 
Тобто, для визнання права на земельну ділянку (пай) та включення до списку додатку до державного акту ключовими фактами для ОСОБА_1 є саме 1) перебування в числі членів АТЗТ «Поділля» на час паювання, що може бути підтверджене належним чином заповненою трудовою книжкою, рішенням, наказом про прийняття до членів АТЗТ «Поділля», тощо; 2) помилкове не включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, що може бути підтверджене копією цього додатка, відповіддю з Держгеокадастру, тощо; 3) одержання АТЗТ «Поділля» цього державного акта (членство в АТЗТ має передувати видачі державного акта), що підтверджується копією державного акта. Лише у сукупності наданих доказів суд може встановити об`єктивну істину. 
Цивільно процесуальний кодекс України прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать:
по-перше, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК);
по-друге, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК);
по-третє, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК).
Положення статті 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.
Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву та апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 підписував адвокат Конякін М. С., який має бути обізнаний про доказову базу необхідну для належного встановлення обставин справи. 
На підтвердження своїх вимог позивачем надано копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , заповненої в 1998 році на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 8-12); відповідь Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08 серпня 2022 року № 697/25-22 (а. с. 13); архівну довідку Комунальної установи «Тростянецький трудовий архів» від 17 вересня 2021 року № 326/1 (а. с. 14); розпорядження Тростянецької РДА Вінницької області № 154 від 27 червня 1996 року «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай)» (а. с. 15); протокол № 1 Загальних зборів АТЗТ «Поділля» с. Н. Ободівка від 4 січня 2000 року (а. с. 16); витяг з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій від 07 липня 2022 року (а. с. 17-18). 
Однак зазначені докази не є тими належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, на підставі яких можна встановити факт членства ОСОБА_1 в АТЗТ «Поділля» станом на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю серії II ВН 000030, факт його не включення до списку – додатку до цього державного акта на право колективної власності на землю, що могло б свідчити про порушення його прав у зв`язку з помилковим не включенням до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Матеріали справи не містять відомостей про неможливість надання відповідних доказів позивачем, відсутні і клопотання про витребування доказів судом, згідно із частиною 1 статті 84 ЦПК України, а до апеляційної скарги не додано доказів, які не могли бути подані до суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, що свідчить про свідомий вибір позивачем того способу захисту, який він обрав, та кола доказів, на які він посилається.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням встановлених по справі обставин, наведених норм матеріального і процесуального закону, оцінивши за правилами статті 89 ЦПК України всі докази по справі як кожен окремо, так і достатність і взаємний їх зв`язок у сукупності, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, визначених статтею 3 ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із недоведеним фактом порушення прав позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) та включення до списку додатку до державного акту, залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:	М. В. Матківська  	
Судді:	І. В. Міхасішин  	
  	І. М. Стадник