ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2023 р.           Справа№ 910/16781/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Барсук  М.А. 

при секретарі:          Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:
від позивача: Комісар С.П. (довіреність  від 25.11.2020 №25/11/20-26); Ларькін М.М. (довіреність від 25.11.2020 №25/11/20-31);
від відповідача: Гвоздецький А.М. (ордер серія КС №843749 від 22.12.2021); Годованець Л.Ю. (довіреність від 01.12.2022 №51); Янович-Бунь І.Б. (ордер-серія КС №843732 від 19.10.2021),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 
у справі №910/16781/21 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"
про стягнення 164 388 199, 97 грн, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

До господарського суду міста Києва звернулося комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованості в розмірі 164 388 199, 97 грн, яка складається із суми основного боргу - 148  654 741, 91 грн, 10  030 749, 73 грн - пені, 1  872 513,59 грн - 3 % річних, 3  830 194, 74 грн - інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, в останнього у період з березня 2021 року по вересень 2021 року утворилася заборгованість за надані позивачем послуги з транспортування теплової енергії в розмірі 148  654 741, 91 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем за весь період прострочення з 08.05.2021 по 15.11.2021 було здійснено нарахування 10  030 749, 73 грн - пені, 1  872 513, 59 грн - 3 % річних та 3 830 194, 74 грн - інфляційних втрат.
Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2022 позов задоволено частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на користь комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" суму основного боргу в розмірі 51 087 485 грн 60 коп., пеню в розмірі 3 598 564 грн 42 коп., 3% річних в розмірі 672 229 грн 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 226 732 грн 25 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 273 479 грн 43 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки послуга транспортування теплової енергії, яка надається на підставі договору, не споживається самим відповідачем, а тарифи на такі послуги визначаються саме НКРЕКП відповідними нормативними актами, та враховуючи те, що обсяг теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства сторонами не заперечується, то за таких обставин, за висновком суду у відповідача виник обов`язок щодо оплати обсягу протранспортованої теплової енергії, на підставі договору за визначеними НКРЕКП на такі послуги тарифами, а саме, за тарифом на теплову енергію експлуатаційних витрат на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання який становлять  378, 32 грн за 1 Гкал.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/16781/21 в частині відмови у позові і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції неправильно застосовано межі принципу свободи договору, закріпленого у ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, положень абз. 2 ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 190 Господарського кодексу України, ч 1 ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" щодо застосування державних регульованих цін". За твердженням апелянта, при розрахунках за послугу транспортування теплової енергії правомірним є застосування тарифів на транспортування теплової енергії, встановлених саме надавачу послуги з транспортування, а тому, як вказує апелянт ним обґрунтовано застосовано тарифи, визначені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.09.2020 №1487 (зі змінами). Також апелянт зазначив на помилковості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.05.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16781/21 та призначено справу до розгляду на 06.09.2022.
У судовому засіданні 06.09.2022 оголошено перерву до 27.09.2022.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 враховуючи перебування судді Кропивної Л.В., у відпустці, яка не є головуючим суддею, справу №910/16781/21 передано на повторний автоматизований розподіл.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022, справу №910/16781/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 прийнято апеляційну скаргу комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/16781/21 у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуюча суддя), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А. до свого провадження.
У судовому засіданні 27.09.2022 оголошено перерву до 18.10.2022.
В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався.
28.11.2022 та 13.02.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. 
У судовому засіданні 28.02.2023 представники позивача підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Представники відповідачів, заперечили проти вимог апеляційної скарги просили її залишити без задоволення, рішення залишити без змін. 

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2017 між комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - підприємство) та товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - товариство) було укладено договір №5 про надання послуг з транспортування теплової енергії (том 1, а.с. 9-15), за умовами якого підприємство зобов`язується транспортувати теплову енергію, яка виробляється товариством і постачається споживачам зони теплопостачання товариства, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні підприємства, а товариство зобов`язується оплачувати за послуги з транспортування теплової енергії у порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору).
Пунктом 4.1. договору передбачено, що тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).
В пунктах 4.2.-4.4. договору сторони погодили, що загальна сума вартості транспортування теплової енергії товариства за цим договором складається із сум вартості щомісячного транспортування теплової енергії товариства мережами підприємства, яка визначається згідно п. 4.7. договору. Товариство зобов`язується до 8 числа місяця, наступного за звітним місяцем, надавати нарочно підприємству форму №2-НКП-тепло (місячна), що подається до НКРЕКП, підписану уповноваженою особою. Підприємство протягом 4 календарних днів після отримання форми №2-НКП-тепло (місячна) передає нарочно товариству акт про надання послуг з транспортування теплової енергії у двох екземплярах. Товариство протягом 4 календарних днів розглядає проект акту про надання послуг з транспортування теплової енергії за звітний місяць та підписує його зі своєї сторони і один примірник надсилає підприємству або у цей же строк надає обґрунтовані заперечення, з урахуванням пункту 3.3.3. договору.
Згідно підпункту 3.3.3 Договору товариство зобов`язується щомісяця підписувати та повертати підприємству один екземпляр акта про надання послуг з транспортування теплової енергії протягом 4 календарних днів з дня їх отримання або в цей же термін надати обґрунтовані письмові заперечення. Заперечення не можуть стосуватися визначення обсягу теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства, якщо цей обсяг співпадає з фактичним корисним відпуском теплової енергії, згідно пункту 1 (код рядка 005) Форми №2-НКП-тепло (місячна), форми акту про надання послуг з транспортування теплової енергії, якщо вона співпадає з затвердженою Договором формою і датою акту про надання послуг з транспортування теплової енергії, якщо вона співпадає з останнім днем календарного місяця, в якому надавалися послуги. 
За умовами п. 4.5. договору товариство зобов`язалось до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому здійснювалось транспортування теплової енергії, сплачувати підприємству 30 % від вартості місячного транспортування теплової енергії, який визначається на підставі прогнозного обсягу теплової енергії, передбаченого п. 1.2. договору. Остаточну оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії товариство здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту про надання послуг з транспортування теплової енергії за вирахуванням здійсненої попередньої оплати.
Згідно пунктів 4.6 та 4.7 Договору сторони домовилися для визначення обсягів теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства та інших необхідних даних керуватися даними Звіту про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами Форма №2-НКП-тепло (місячна). Окрім цього, сторони домовилися, що місячний обсяг теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства є фактичним корисним відпуском теплової енергії, обсяг якої встановлюється згідно з пунктом 1 (код рядка 005) Форми №2-НКП-тепло (місячна).
Додатковою угодою №1 від 01.06.2018 до договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.05.2019 включно, а в частині розрахунків - до повного виконання. Якщо протягом 30 днів до терміну закінчення цього Договору жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про намір його розірвати, Договір вважається автоматично продовженим на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.
Позивач зазначає, що листом від 15.04.2021 №40/25/1083 було надіслано відповідачу два примірники підписаних КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за березень 2021 року на суму 68 118 286, 88 грн, який відповідач отримав 20.04.2021 (згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення) (том 1, а.с. 26-28).
23.04.2021 на адресу позивача надійшов лист відповідача від 22.04.2021 №09/924 (том 1, а.с. 29), в якому останній висловив заперечення стосовно акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за березень 2021 року щодо вартості послуг, вказавши, що:
- за умовами договору тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал. має встановлюватися НКРЕКП (п. 4.1 договору);
- в структурі тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для споживачів ТОВ "Євро-Реконструкція", встановлених постановою НКРЕКП від 11.12.2018 №1823, експлуатаційні витрати на транспортування власно теплової енергії відповідача тепловими мережами інших суб`єктів господарювання враховано у розмірі 89,74 грн за 1 Гкал;
- в структурі тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води, встановлених для ТОВ "Євро-Реконструкція" постановою НКРЕКП від 13.01.2021 №40, витрати на транспортуванні власної теплової енергії відповідача тепловими мережами інших суб`єктів господарюванні складають 378, 32 грн за 1 Гкал.
В подальшому, позивачем було направлено відповідачу по два примірники підписаних КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за квітень 2021 року на суму 36 216 355, 27 грн (том 1, а.с. 36-38), за травень 2021 року на суму 11 649 255, 04 грн (том 1, а.с. 46-49), за червень 2021 року на суму 10 917 567, 12 грн (том 1, а.с. 58-62), за липень 2021 року на суму 5 459 285, 75 грн (том 1, а.с. 70-74), за серпень 2021 року на суму 6 588 706, 56 грн (том 1, а.с. 82-87), а також, за вересень на суму 9  705 285, 29 грн (том 1, а.с. 229-233).
Відповідач у відповідь направив позивачу листи із запереченнями до зазначених актів, які викладені у листах від 14.05.2021 №09/1078 (том 1, а.с. 39), від 16.06.2021 №09/1384 (том 1, а.с. 51), від 14.07.2021 №09/1565 (том 1, а.с. 63), від 19.08.2021 №09/1836 (том 1, а.с. 75), від 21.09.2021 №09/2071 (том 1, а.с. 88), від 25.10.2021 №09/2280/1 (том 1, а.с. 233).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, в останнього у період з березня 2021 року по вересень 2021 року утворилася заборгованість за надані позивачем послуги з транспортування теплової енергії в розмірі 148  654 741, 91 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем за весь період прострочення з 08.05.2021 по 15.11.2021 було здійснена нарахування 10  030 749, 73 грн - пені, 1  872 513, 59 грн - 3 % річних та 3 830 194, 74 грн - інфляційних втрат.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки послуга транспортування теплової енергії, яка надається на підставі договору, не споживається самим відповідачем, а тарифи на такі послуги визначаються саме НКРЕКП відповідними нормативними актами, та враховуючи те, що обсяг теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства сторонами не заперечується, то за таких обставин, за висновком суду у відповідача виник обов`язок щодо оплати обсягу протранспортованої теплової енергії, на підставі договору за визначеними НКРЕКП на такі послуги тарифами, а саме, за тарифом на теплову енергію експлуатаційних витрат на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання який становлять  378, 32 грн за 1 Гкал.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.  
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг з транспортування теплової енергії за тарифом, встановленим розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1487 від 23.09.2020 (зі змінами) у розмірі 418, 49 грн за 1 Гкал, який на переконання позивача підлягає застосуванню до нарахування плати за послуги з транспортування теплової енергії, тоді як відповідач вважає, що тариф на транспортування теплової енергії для нього встановлено постановами НКРЕКП і в структурі тарифу на теплову енергію експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання становлять  378, 32 грн за 1 Гкал, у зв`язку з чим, на переконання відповідача, в нього не виник обов`язок щодо оплати послуг.
Отже, спірним є питання щодо того, який самий тариф (встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) чи НКРЕКП) підлягає застосуванню у даному випадку.
У постановах від 05.10.2022 у справі №910/6306/21 та від 01.11.2022 у справі №910/18914/20, у спорах між тими ж сторонами та за тим же самим договором про надання послуг з транспортування, Верховний Суд наголосив на необхідності дослідження умов та порядку застосування у спірний період тарифів на транспортування теплової енергії, які затверджені уповноваженим органом, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору та положень нормативно-правих актів цивільного законодавства, якими урегульовано умови та порядок встановлення чи зміни тарифів.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання". У преамбулі цього Закону зазначено, що ним визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та врегульовано відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії.
Так, пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).
В той же час, згідно з абз. 6 ч. 2 ст. 12 ГК України, одним з основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є регулювання цін і тарифів.
Згідно з абз. 3 та 6 ст. 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується, зокрема, на принципах державного управління і регулювання відносин у сфері теплопостачання, формування цінової та тарифної політики.
Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про теплопостачання» основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є, зокрема, регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат. Державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється, зокрема, Київською міською державною адміністрацією відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом, зокрема, установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про природні монополії», транспортування теплової енергії віднесено до діяльності у сфері природних монополій.
Загальні засади формування тарифів на теплову енергію встановлені статтею 20 Закону України "Про теплопостачання", якою передбачено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;
теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Таким чином, законом передбачено повноваження зі встановлення тарифів на послуги з постачання теплової енергії як НКРЕКП, так і органів місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
З наведеної норми випливає, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи, зокрема на транспортування теплової енергії, за винятком тарифів, які встановлюються НКРЕКП. Отже, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад не уповноважені на встановлення тарифів для суб`єктів, що відносяться до сфери діяльності (відання) НКРЕКП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (надалі - Порядок №869), якою визначено механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
Пунктом 2 Порядку №869 від 01.06.2011 передбачено, що він застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є НКРЕКП.
Статтею 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг.
Статтею 16 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що до повноважень НКРЕКП, належать, зокрема: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її тепловими мережами, постачання теплової енергії тощо.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Так, на момент укладення договору №5 про надання послуг від  01.06.2017 регулювання діяльності позивача та відповідача здійснювалось Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
В подальшому, постановою НКРЕКП №548 від 03.03.2020 затверджено Порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до п. 1.2. цього Порядку його дія поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять або мають намір провадити такі види господарської діяльності, ліцензування яких здійснює НКРЕКП: у сфері комунальних послуг - транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами.
Тобто, виходячи з вимог Порядку №548, НКРЕКП виступає суб`єктом ліцензування, який здійснює ліцензування господарської діяльності із транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач є юридичною особою, яка здійснює виробництво теплової енергії на підставі відповідної ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було видано позивачу ліцензію №2340 від 22.12.2016 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. (том 1, а.с. 21)
Тобто, комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" виступає ліцензіатом НКРЕКП, що відповідає порядку №548.
Механізм формування тарифів для підприємств - ліцензіатів НКРЕКП визначено Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженим постановою НКРЕКП від 25.06.2019 №1174 (далі - Порядок №1174).
Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для суб`єктів природних монополій і суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, які є ліцензіатами НКРЕКП (далі - ліцензіати). 
Цей Порядок застосовується під час встановлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1.1 цієї глави, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.
Тобто, відповідний Порядок №1174 застосовується до суб`єктів ринку, які є ліцензіатами НКРЕКП.
Крім того, відповідно до пп. 8 п. 3.2 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами затверджених постановою НКРЕКП від 22.03.2017 №308 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), при провадженні ліцензованої діяльності, позивач як ліцензіат, повинен здійснювати транспортування теплової енергії відповідно до умов договорів, укладених у встановленому порядку, за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом або органами місцевого самоврядування в межах наданих повноважень.
Колегія суддів враховує, що п. 1.4. глави 1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що ліцензіатом послуг з транспортування теплової енергії може бути як обласні та Київська міська державні адміністрації, так і НКРЕКП.
Колегія суддів, здійснивши правовий аналіз Законів України "Про теплопостачання", «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами, Порядку №869 та №1174, дійшла до висновку що у даному випадку підлягає застосуванню саме Порядок №1174 при визначенні тарифу, який повинен застосовуватись у даних правовідносинах між сторонами спору щодо надання послуг із транспортування теплової енергії з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надає кінцевим споживачам послуги з постачання теплової енергії.
За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" теплопостачання відноситься до сфери комунальних послуг і, відповідно, відповідач є теплопостачальною організацією та виконавцем комунальних послуг для споживачів його зони теплопостачання.
Для визначення фізичної чи юридичної особи як споживача послуги з такою особою має бути укладено договір із виконавцем комунальної послуги та теплова енергія, яка постачається такою послугою, має використовуватися для власних потреб (ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198).
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання»  визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві).
Також  статтею 1 Закону України «Про теплопостачання»  визначено, що місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Тобто зазначеною нормою визначено ще одну обов`язкову ознаку споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввод приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
З огляду на зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі) до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
Слід зазначити, що відповідно  статті 1 Закону України «Про теплопостачання»  саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.11.2018 у справі №904/7024/17.
Частиною четвертою ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" регламентовано, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.
Колегія суддів відзначає, що договори транспортування теплової енергії укладаються між теплопостачальною та теплотранспортуючою організацією для виконання зобов`язань теплопостачальної організації перед своїми споживачами (споживачами теплової енергії та відповідної комунальної послуги).
Відтак, підставою для укладення між сторонами договору на транспортування теплової енергії є визначений Законом України «Про теплопостачання» порядок належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед кінцевими споживачами комунальних послуг щодо постачання теплової енергії у кількісному та якісному показнику.
Таким чином, у відносинах між сторонами договору, відповідач є теплогенеруючою організацією (виробляє теплову енергію) та теплопостачальною організацією (постачає теплову енергію споживачам), надавачем комунальних послуг споживачам, а позивач, у свою чергу, є теплотранспортуючою організацією.
Колегія суддів відзначає, що за вимогами ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ч. 5 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" тариф на транспортування теплової енергії є частиною тарифу на теплову енергію, який включається до кінцевого тарифу відповідача, тобто є частиною ціни комунальної послуги постачання теплової енергії (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ч. 5 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії (п. 1.5. Порядку №1174).
Одноставковий тариф на теплову енергію - вартість одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості, що реалізується споживачам (з урахуванням обсягів теплової енергії, що споживається ліцензіатом для потреб інших видів діяльності), визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на покриття втрат ліцензіата, планованого прибутку, коригування витрат і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу (п. 1.4. Порядку №1174).
Таким чином, після затвердження НКРЕКП для ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" кінцевого тарифу на теплову енергію, тариф на транспортування стає його частиною та застосується для відповідної категорії споживачів.
В рахунку на оплату комунальної послуги для споживача окремо не зазначається тариф на транспортування теплової енергії, а зазначається кінцевий тариф, встановлений на певний вид комунальної послуги, який у той же час включає до себе таку складову, як витрати на транспортування теплової енергії тепловими мережами іншого ліцензіата.
Враховуючи наведене - тариф на транспортування теплової енергії є частиною тарифу на теплову енергію, встановлену відповідачу, як ліцензіату НКРЕКП.
Колегія суддів відзначає, що транспортування теплової енергії не споживається окремо ні відповідачем, ні споживачами відповідача, у той час як споживачі відповідача споживають в цілому послугу з централізованого опалення/комунальну послугу з постачання теплової енергії, однією з невід`ємних складових якої є транспортування теплової енергії.
Без складової транспортування теплової енергії неможливе забезпечення виконання зобов`язань по постачанню виробленої теплової енергії, у той час як саме по собі транспортування теплової енергії не може споживатись окремо без інших складових послуги з постачання теплової енергії.
Той факт, що виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) встановлює тариф на транспортування теплової енергії для позивача не спростовує зазначеного висновку. Виробник/постачальник теплової енергії та особа, що здійснює транспортування теплової енергії, можуть не збігатись. Відповідач здійснює виробництво та постачання, але не має можливості здійснювати транспортування теплової енергії, у зв`язку з чим, на підставі частини 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", між сторонами було укладено договір на транспортування теплової енергії.
У той же час, для споживача тариф (ціна) послуги включає як витрати на виробництво, так і на постачання, і транспортування теплової енергії. Окремі складові тарифу затверджуються для різних ліцензіатів з метою їх включення в загальний тариф (ціну) за теплову енергію і, відповідно, на житлово-комунальну послугу для споживача.
А тому, з огляду на викладене вище, є вірним висновок суду першої інстанції, що витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами позивача є складовою тарифу на теплову енергію, її виробництво та постачання й відповідно на певну комунальну послугу, яку відповідач надає своїм споживачам.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечено позивачем, у спірний період відповідач надавав власним споживачам послуги за ціною згідно умов чинних укладених договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (укладені до 01.05.2019) та постачав теплову енергію для споживачів, відповідно до умов чинних укладених договорів на постачання теплової енергії (укладені після 01.05.2019 згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
З 01.01.2019 тарифи на послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води для споживачів, договори з якими укладено до 01.05.2019 (до набрання чинності Закону України "Про житлово-комунальні послуги"), встановлені чинною постановою НКРЕКП від 11.12.2018 №1823.
У період з 01.03.2021 по 31.09.2021 тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання, послугу з постачання теплової енергії для споживачів, договори з якими укладено після 01.05.2019, встановлені постановою НКРЕКП від 13.01.2021 №40. (діє з 15.01.2021)
01.05.2019 набрав чинності Закон України "Про житлово-комунальні послуги", вимогами якого визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоповерховому будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам.
Пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинною на момент пред`явлення позову) визначено наступне.
Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Отже, для споживачів, які не уклали договори відповідно до Закону про житлово-комунальні послуги, залишаються в силі договори на послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за тарифами, які діяли станом на 01.05.2019 і які не можуть бути змінені.
З аналізу наведених норм вбачається, що після 01.05.2019 органи місцевого самоврядування та НКРЕКП не можуть встановлювати (у тому числі за результатами коригування) тарифи на комунальні послуги, що надаються за договорами, укладеними до введення в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Також  відповідачем надано у матеріали справи лист Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування Міністерства розвитку та територій України від 12.08.2020 за №7/9.1.1/13871-20 (а.с. 190-191 т.1), зі змісту якого вбачається позиція профільного міністерства щодо неможливості застосування нових тарифів до моменту укладення нових договорів з врахуванням приписів Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Як вбачається з матеріалів, на спірний період з 01.03.2021 по 30.09.2021 для споживачів відповідача діють:
- тарифи встановлені постановою НКРЕКП від 11.12.2018 №1823 (із врахуванням постанови НКРЕКП від 11.12.2018 №1819 "Про встановлення тарифів на теплову енергію її виробництво, постачання для потреб населення ТОВ "Євро-Реконструкція" та постанови НКРЕКП від 11.12.2018 №1820 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ "Євро-Реконструкція"). В структурі тарифу експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання складають - 89,74 грн за 1 Гкал (без ПДВ);
-   тарифи встановлені постановою НКРЕКП від 13.01.2021 №40. В структурі тарифу експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання складають - 378,32 грн. за 1 Гкал без ПДВ.
Дослідивши вказані вище постанови НКРЕКП №1823 (зі змінами), №40, Розпорядження КМДА №1487   (з урахуванням внесених Розпорядженням №2077 змін), колегія суддів відзначає, що у тарифі, встановленому для відповідача, закладено розмір витрат на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання менший, аніж розмір тарифу на транспортування теплової енергії, який встановлений для позивача.
В той же час, у розумінні ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
В рішенні у справі "Рисовський проти України" (Заява №29979/04) від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, іntеr аlіа, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб.
Таким чином, з огляду на викладене вище, визначені позивачем тарифи на підставі Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1487   (з урахуванням внесених Розпорядженням №2077 змін) не можуть бути застосовані у даному випадку, з огляду на специфіку правовідносин між сторонами та зобов`язання відповідача виконувати свої зобов`язання з надання послуг з постачання теплової енергії перед кінцевими споживачами.
Зі змісту Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1487 (у редакції розпорядження №2077), вбачається, що тарифи на транспортування теплової енергії, були встановлені та розповсюджуються саме на споживачів позивача, а відповідач, у свою чергу, не може вважатись споживачем таких послуг.
Розпорядженням КМДА №1487 (у редакції розпорядження №2077), встановлюються тарифи, у тому числі, на транспортування теплової енергії, в розрізі кожної категорії споживачів зони постачання позивача (бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі). У зазначених розпорядженнях відсутній окремо встановлений тариф для позивача на послугу з транспортування теплової енергії, яка надається відповідачу за договором.
Одночасно, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України того, що послуги за договором були використані відповідачем для власних виробничих технологічних потреб, а не у зв`язку з постачанням теплової енергії кінцевим споживачам.
З урахуванням наведеного, доводи апелянта, що встановлений КМДА тариф на транспортування теплової енергії розповсюджується на відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки підзаконні нормативно-правові акти КМДА встановлюють відповідні тарифи саме для споживачів КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" і застосовуються останнім при наданні комунальної послуги споживачам зони своєї відповідальності, а також того, що в розпорядженнях КМДА не міститься жодних тарифів, встановлених на транспортування теплової енергії відповідача.
А тому, з огляду на предмет договору, а саме те, що транспортування теплової енергії здійснюється споживачам відповідача, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідач є споживачем послуг позивача, на якого поширюються встановлені розпорядженням КМДА №1487 тарифи, оскільки послуга транспортування, яка надається позивачем відповідачу, безпосередньо споживається відповідачем в процесі вироблення і постачання теплової енергії споживачам теплової енергії відповідача, а також в процесі вироблення і постачання житлово-комунальних послуг (послуга з постачання теплової енергії, послуга з постачання гарячої води та ін..) споживачам відповідача.
Таким чином, визначені позивачем тарифи на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1487 (з урахуванням внесених розпорядженням №2077 змін) не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03.07.2019 у справі №917/2097/17, від 15.10.2019 у справі №917/1324/18, від 28.11.2019 у справі №917/25/19, оскільки вказані постанови прийняті не у подібних правовідносинах, а спори стосувалися врегулювання розбіжностей шляхом внесення змін до договору транспортування теплової енергії. Крім того, у постанові від 03.07.2019 у справі №917/2097/17 Верховний Суд зазначив лише про виправданість застосування тарифу, встановленого на підставі економічно обґрунтованих втрат надавача цих послуг з транспортування. Тобто з приводу застосування тарифу до спірних правовідносин Верховний Суд навів оцінку обставин конкретної судової справи, а не виклав правовий висновок щодо застосування норми права. 
А тому, у спірний період при наданні послуг відповідач користувався тарифами, встановленими чинними постановами НКРЕКП:
- з 01.01.2019 постанова від 11.12.2018 №1823 на послугу з централізованого  опалення та постачання гарячої води (за чинними договорами, які укладені до 01.05.2019, тобто за старою класифікацією послуг до набрання чинності Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). В структурі тарифу на послугу з централізованого постачання гарячої води та централізованого  опалення експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання складають - 89,74 грн. за 1 Гкал (без ПДВ);
- з 15.01.2021 постанова від 13.01.2021 №40 (за договорами, які укладені після 01.05.2019 за новою класифікацією послуг згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). В структурі тарифу експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання складають - 378,32 грн. за 1 Гкал без ПДВ.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору відповідачем було направлено позивачу звіти про виробництво, транспортування, постачання теплової енергії (баланс теплової енергії) за період з березня по вересень 2021 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи  листами: №04/834 від 13.04.2021, №04/1046 від 12.05.2021, №04/1317 від 10.06.2021, №04/1540 від 09.07.2021, №04/1745 від 09.08.2021, №04/1974 від 08.09.2021 та №04/2183 від 08.10.2021 (а.с.22,32,42,54,66,78,225 т.1).
При цьому, обсяг теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства (фактичний корисний відпуск теплової енергії згідно п. 4.7. договору) сторонами не заперечується.
Також матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до наданих відповідачем Звітів про виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, позивач склав та направив на підписання відповідачу акти надання у період з березня по вересень 2021 року послуг з транспортування теплової енергії, а саме: 148 654 741, 91 грн за період з березня по вересень 2021 року, із зазначенням в них тарифу на транспортування теплової енергії в розмірі 418, 49 грн/Гкал, а саме:  №03-2021 від 31.03.2021 на суму 68 118     286, 88 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 135643), №04-2021 від 30.04.2021 на суму 36  216 355, 27 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 72 117, 126), №05-2021 від 31.05.2021 на суму 11  649 255, 05 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 23197), №06-2021 від 30.06.2021 на суму 10  917 567, 12    грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 21740), №07-2021 від 31.07.2021 на суму 5  459 285, 75 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 10871), №08-2021 від 31.08.2021 на суму 6 588 706, 56 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 13120) та №09-2021 від 30.09.2021 на суму 9  705 285, 29 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 19326).(а.с.27,37,47,59,71,83,230)
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на всі  акти про надання послуг з транспортування теплової енергії відповідач надав заперечення, в яких заперечив щодо застосованих позивачем тарифів. За розрахунком відповідача вартість послуг з транспортування теплової енергії, виходячи із тарифу на теплову енергію експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання який становлять  378, 32 грн за 1 Гкал,  а саме: №09/924 від 22.04.2021  на суму 25  722 532, 39 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 135643), №09/1078 від 14.05.2021 на суму 13 234 149, 34 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 72 117), №09/1384 від 16.06.2021 на суму 3  414 919, 76 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 23 196, 97), №09/1565 від 14.07.2021 на суму 2  942 306, 98 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 21740), №09/1836 від 19.08.2021 на суму 1  498 427, 02 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 10870, 99), №09/2071 від 21.09.2021 на суму 1  567 868, 65 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 13120,0) та №09/2280/1 від 25.10.2021 на суму 2  707 281, 46 грн (з ПДВ) (обсяг теплової енергії 19326),  що загалом становить 51 087 485, 60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У пункті 4.5. договору сторонами погоджено, що остаточну  оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії відповідач здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту про надання послуг з транспортування теплової енергії.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки судом було вірно встановлено, що послуга транспортування теплової енергії, яка надається на підставі договору, не споживається самим відповідачем, та враховуючи те, що обсяг теплової енергії, що транспортувалась мережами підприємства сторонами не заперечується, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача виник обов`язок щодо оплати наданої позивачем на підставі договору послуги транспортування теплової енергії, за тарифами 89,74  грн за 1 Гкал, 378, 32  грн за 1 Гкал, що за вірним розрахунком суду за період з березня по вересень 2021 року становить 51 087 485, 60 грн. (за березень 2021 року - 25 722 532, 39 грн, за квітень 2021 року - 13  234 149, 34 грн, за травень 2021 року - 3 414 919, 76 грн, за червень 2021 року - 2 942 306, 98 грн, за липень 2021 року - 1  498 427, 02 грн, за серпень 2021 року - 1  567 868, 65 грн, за вересень 2021 року - 2  707 281, 46 грн).
З цих підстав, є правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог у розмірі 51 087 485, 60 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пунктом 5.3. договору передбачено, що у разі невиконання своїх грошових зобов`язань Товариство повинно сплатити Підприємству пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Суд першої інстанції, здійснивши власний перерахунок 3 % річних, інфляційних втрат та пені, з огляду на встановлену вище суму заборгованості з наданої послуги транспортування теплової енергії, дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідача 3 598 564, 42 грн пені, 672 229, 43 грн 3 % річних та 1 226 732, 25 грн інфляційних втрат.
В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів чи обґрунтувань щодо невірності чи помилковості здійсненого судом першої інстанції розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат у зазначеному розмірі.
Твердження відповідача, що пеня та 3 % річних повинні були бути стягнуті у меншому розмірі, ніж нараховано судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог (зокрема щодо нарахованої 3 598 564, 42 грн пені, 672 229, 43 грн 3 % річних та 1 226 732, 25 грн інфляційних втрат), а відповідачем відповідної апеляційної скарги на рішення суду в частині стягнення пені та 3 % річних не подавалось, а тому такі доводи відповідача колегія суддів до уваги не приймає з огляду на ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/16781/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/16781/21 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/16781/21 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/16781/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 06.03.2023

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Барсук