ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2023 року
м. Валки
справа №641/8099/20
провадження № 22ц/818/114/23, 
№ 22ц/818/152/23
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П..
за участю секретаря судового засідання  Сізонової О.О., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна 
треті особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року   ухвалені у складі судді  Фанда О.А.,УСТАНОВИВ:
В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним електронних торгів, акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів.
Позов обґрунтований тим, що на виконанні у Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГУ ТУЮ у Харківській області перебувало зведене виконавче провадження № 54931892 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів у розмірі 147535,34 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 271609,27 грн, яке постановою державного виконавця закінчено, оскільки заборгованість у розмірі 274968,96 грн боржником сплачена повністю.
18 жовтня 2017 року на виконання рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 147535,34 грн на користь ПАТ «Фідобанк» у межах зведеного виконавчого провадження № 54931892 державним виконавцем на адресу Харківської філії підприємства «Сетам» МЮУ направлено заявку на реалізацію квартири АДРЕСА_1 ( надалі Квартира), яка була набута ОСОБА_5 у період шлюбу з ОСОБА_6 .
Стартова (початкова) ціна лота № 244870 становила 1 231 013 грн без податку на додану вартість. Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року № 297740 торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 20 грудня 2017 року проведено електронні торги, переможцем яких визначено ОСОБА_2 , сформовано протокол проведення електронних торгів № 304687. Квартира придбана за 1 231 013 грн. В той час як сума боргу становила 147 535,34 грн, що в свою чергу не можна визнати пропорційним до суми боргу.
Здійснюючи примусове виконання рішення суду та формуючи до ДП «Сетам» заявку на реалізацію Квартири державний виконавець не врахував що вона є спільним сумісним майном подружжя та не визначив частку боржника ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності, що об`єктивно вплинуло на права іншого співвласника та результат торгів, оскільки квартира в цілому не могла бути предметом електронних торгів.
Крім цього вартість Квартири була набагато вище суми боргу, що створює надмірний тягар для її власників квартири порівняно з банком та суперечить принципу « пропорційності» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. 
Також на час реєстрації права власності на Квартиру за ОСОБА_2 діяла заборона будь - яким особам вчиняти дії направлені на відчуження Квартири, що була застосована ухвалою Комінтернівського районного суду від 25.01.2018 у межах цивільної справи № 641/338/18. 
Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати недійсними електронні торги за протоколом № 304687 від 20 грудня 2017 року ДП «Сетам» з придбання лоту № 250125, а саме Квартири, акт про реалізацію предмета іпотеки від 20.12. 2017 складений на підставі протоколу № 304687 від 20.12.2017 року та свідоцтво про право власності на Квартиру видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. від 28.04.2020 № 680; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що позивач є також боржником за виконавчим провадженням з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/15875/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за договором кредиту. Оскільки позивачем презумпція спільного сумісного майна подружжя не спростована, договір кредиту з ПАТ «Фідобанк» був укладений в інтересах сім`ї, позивач надавав згоду на передачу Квартири в іпотеку. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-72цс19). Оскільки подружжя ОСОБА_7 допустили істотне порушення грошових зобов`язань, що змінило обсяг прав Банку та позбавило його того, на що він розраховував при укладанні кредитного договору, суд вважав не доведеними послання позивача на те, що примусова реалізація Квартири створила для нього надмірний тягар. Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), відповідно до якого «у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні» не є релевантним до правовідносин у дійсній справі. 
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року  частково задоволена заяву ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 суму судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 3 000 грн. 
Не погодившись з рішеннями суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами. Посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив основне та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позов задовольнити, а заяву ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу залишити без задоволення 
Апеляційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та зробив висновки,, що не відповідають обставинам, що мають значення у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального права. А саме, позивач ніколи не був боржником у виконавчому провадженні в межах якого було звернуто стягнення на Квартиру, тому він не міг реалізувати будь - які права боржника визначені законом. Квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_7 , проте державний виконавець зазначеного факту не з`ясував, питання про визначення частки майна боржника - ОСОБА_3 у Квартирі не вирішив та передав всю Квартиру на примусову реалізацію чим порушив право власності позивача. Висновки про неможливість врахування під час розгляду дійсної справи правових висновків Верховного Суду на які посилався позивач є хибними та суперечать закону. Посилання суду на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у цивільній справі № 641/338/18 є недоречним, оскільки в зазначеній цивільній справі електроні торги з продажу Квартири оскаржувалися з інших підстав. Суд також зробив помилковий висновок щодо дотримання принципу пропорційності при реалізації Квартири. Вартість за яку було продано квартиру, яка є єдиним місцем поживання родини апелянта в дев`ять разів перевищує суму боргу, що свідчить про порушення принципу пропорційності. Суд також не звернув уваги на те, що з боржника - ОСОБА_3 у межах виконавчого провадження стягувалися грошові кошти за місцем роботи, стягнута сума не врахована при обчислені загальної суми боргу. 
Апеляційна скарга на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року мотивована тим, що заявник в супереч вимогам процесуального закону не надав документів, що є підставою для стягнення витрат на правничу допомогу. Так, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, попередній розрахунок зазначених витрат, детальний опис робіт ( наданих послуг). Позивач надав протокол погодження ціни до договору про надання правової допомоги від 03.11.2019 після закриття підготовчого провадження у справі, тому суд не мав права посилатися на нього як на доказ у справі. 
У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_2 посилається на законність та обґрунтованість основного та додаткового рішень судів. Зазначає, що суд повно та всебічно перевірив та встановив обставини у справі та встановив що борг у подружжя ОСОБА_7 був спільний і позивач є боржником у виконавчому провадженні. Крім цього апелянт не повідомив суду про те, що в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова також перебувала цивільна справа № 641/3523/20 за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна заявленим з тих самих підстав, що і позов у дійсній справі. Рішенням Комінтернівського районного суду, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено. Звернення до суду ОСОБА_1 із таким самим позовом, який доповнений лише вимогою до нотаріуса про скасування свідоцтва про право власності свідчить про недобросовісність поведінки подружжя та зловживання ними своїми правами. Позов у дійсній справі є штучним та направлений лише на перешкоджання примусовій реалізації майна. Представник відповідача надав належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу. Можливість сторони надавати докази на підтвердження витрат на правову допомогу встановлена процесуальним законом та підтверджена правовим висновком викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду у справі 755/9215/15 - ц від 19.02.2020. Тому підстави для задоволення апеляційних скарг на основне та додаткове рішення суду відсутні. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, перевіривши й обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву на них в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про право власності від 21.04.2006 року Комінтернівською районною радою м. Харкова, зареєстрованого 25.05.2006 року в КП «ХМ БТІ» та даними витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2013 ( т.1 а.с. 12 - 14 ).
Зазначена квартира була набута ОСОБА_5 у період шлюбу з ОСОБА_6 , що підтверджується даними копії свідоцтва про одруження від 02.06.2020 серія НОМЕР_1 ( т.1 а.с. 8). 
07 травня 2015 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 47523805 з виконання виконавчого листа № 643/15875/13 - ц виданого 28.04.2014 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "ФІДОБАНК" заборгованості за кредитним договором № 453 - А - Г/01/06 від 21.12.2006 у розмірі 148 273,01 грн ( т.1 а.с.21 зворот) та виконавче провадження № 47524952 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1475.34 грн в рівних частках по 737,67 грн з кожного ( т. 1 а.с. 22).
У зв`язку із ліквідацією Комінтернівського відділу державної виконавчої служби в 2017 році вищезазначені виконавчі провадження були передані для виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де було відкрито зведене виконавче провадження (т.1 а.с. 17- 19). 
Копія постанови про відкриття зведеного виконавчого провадження відсутня, проте зазначена обставина ( існування зведеного виконавчого провадження) встановлена під час розгляду цивільної справи № 641/338/18, що підтверджується даними постанови Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державного підприємство "Сетам", Фам Тхі Фионг, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів за протоколом та акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. 
Так апеляційним судом було встановлено, що в провадженні Міжрайонного ВДВС по Основянському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15875/13-ц виданого 28 квітня 2014 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ФІДОБАНК" 148 273,01 грн та з примусового виконання Постанов про стягнення виконавчого збору від 17 жовтня 2017 року та 08 березня 2016 року на суму 31 601,81 грн. та 27 496,89 грн, витрат виконавчого провадження на суму 402 грн. Загальна сума вимог по зведеному виконавчому провадженню - 207 875,71 грн ( т.1 а.с. 99 - 103).
Згідно даних довідки КНП « Міська клінічна лікарня № 2 ім. проф. О.О. Шалімова ХМР від 10.12.2019 № 116 з заробітної плати ОСОБА_3 було проведено стягнення згідно виконавчого листа № 643/15875/13-ц виданого 28 квітня 2014 року та виконавчого листа 755/13953/15 - ц від 25.08.2015 по постанові № 10439/08 - 31 за період з 01.08.2016 по 30.11.2019 у розмірі 39020.38 коп ( т.1 а.с. 24 ).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 208590790 від 08.05.2020 Квартира двічі була передана в іпотеку АКБСР «УКРСОЦБАНК» на підставі іпотечного договору № 2122 від 09.10.2006 у забезпечення виконання основного зобов`язання у розмірі 88288,95 грн та на підставі іпотечного договору № 706 від 15.04.2008 у забезпечення виконання основного зобов`язання у розмірі 284612,91 грн ( т.1 а.с. 29 - 32).
Під час розгляду цивільної справи № 641/338/18 Харківським апеляційним судом були перевірені доводи перебування Квартири в іпотеці у ПАТ «Укрсоцбанк» та встановлено, що постановою державного виконавця від 17 жовтня 2017 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 274 968 грн. 96 коп. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» закінчено у зв`язку з сплатою заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі.
Спірна квартира реалізована у порядку ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для врахування вимог ст. 41 Закону України «Про іпотеку» не має.
Також 01 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надано заперечення на позовну заяву, в який Банк просив виключити їх з числа третіх осіб, оскільки на час проведення торгів виконавче провадження щодо ПАТ «Укрсоцбанк» відсутнє, а отже рішення суду по цій справі, що буде ухвалено у майбутньому, ніяким чином не може вплинути на права та обов`язки Банку ( т.1 а.с. 99 - 103).
В позовній заяві у дійсній цивільній справі ОСОБА_11 посилається на те, що на виконанні у Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГУ ТУЮ у Харківській області перебувало зведене виконавче провадження № 54931892 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів у розмірі 147535,34 грн та стягнення з ОСОБА_13 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 271609,27 грн. 
А саме, позовна заява містить дані про те, що постановою державного виконавця від 17.10.2017 про опис та арешт майна ( коштів) боржника ВП № 54931892 про стягнення 274 968,96 грн (закінчено виконавче провадження ВП № 50519900 від 17.10.2017) на спірну квартиру накладено арешт та розпочато підготовку до реалізації Квартири шляхом проведення електронних торгів. 
18 жовтня 2017 року на виконання рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 147535,34 грн на користь ПАТ «Фідобанк» у межах зведеного виконавчого провадження № 54931892 державним виконавцем на адресу Харківської філії підприємства «Сетам» МЮУ направлено заявку на реалізацію квартири АДРЕСА_1 ( надалі Квартира), яка була набута ОСОБА_5 у період шлюбу з ОСОБА_6 .
18 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна на адресу Харківської філії підприємства «Сетам» МЮУ. Стартова (початкова) ціна лоту № 244870 становила 1 231 013 грн. без ПДВ. Згідно протоколу №297740 проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
20 грудня 2017 року проведено електронні торги, переможцем яких визначено ОСОБА_2 , сформовано протокол проведення електронних торгів № 304687. Спірне майно придбано за 994043 грн.
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, предметом яких є оспорювання правомірності правочину з реалізації Квартири та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють. 
Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пунктів 5, 6 частини першої цієї статті свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15 та від 12.10.2016 у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Позивач посилається на те, що в результаті електронних торгів порушено належне йому право спільної сумісної власності на Квартиру, оскільки Квартира реалізована в цілому, без виділу частки що належить боржнику - ОСОБА_3 . 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В супереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не був боржником у зведеному виконавчому провадженні ВП № 54931892, тому судова колегія погоджується з висновком суду про те, що реалізація Квартири на прилюдних торгах відбулася без порушення належного йому права спільної сумісної власності на Квартиру.
Проаналізувавши предмет та підстави позову у справі № 367/6231/16-ц, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини зазначеної справи не є подібними із обставинами дійсної справи, тому правильно не врахував правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 367/6231/16-ц.
З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо необхідності врахування під час вирішення дійсного спору правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 та від 05.04.2021 по справі № 741/496/18.
Апеляційний суд також не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо помилкового та безпідставного не врахування судом правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 359/9424/17 щодо дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. 
Згідно обставин цивільної справи № 359/9424/17 позивач оскаржував прилюдні торги з реалізації квартири проведені державним виконавцем на виконання рішення суду про стягнення боргу у розмірі 39 079,43 грн, яке в подальшому було скасоване. 
Відповідно до встановлених судом обставин у дійсній цивільній справі Квартира була реалізована у межах зведеного виконавчого провадження провадження № 54931892 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів у розмірі 148 273,01 грн ( рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року у цивільній справі № 643/15875/13-ц ), з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору від 17 жовтня 2017 року та 08 березня 2016 року на суму 31 601,81 грн. та 27 496,89 грн, витрат виконавчого провадження на суму 402 грн та стягнення з ОСОБА_13 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 271609,27 грн. 
Згідно даних єдиного реєстру судових рішень, що знаходяться у вільному доступі, рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року у цивільній справі № 643/15875/13-ц набрало законної сили 10 квітня 2014 року ( після його перегляду Апеляційним судом Харківської області) та на час реалізації Квартири скасовано не було. 
Матеріали справи не містять доказів того, що на час проведення оскаржуваних прилюдних торгів, Квартира була єдиним місцем проживання позивачки та членів її родини, та останні не мали у власності чи користуванні іншого житла. 
Оскільки в дійсній цивільній справі конкретному приватному інтересу - захист права власності протиставляється інший приватний інтерес - виконання рішення суду про стягнення боргу за договором кредиту, судова колегія вважає, що спір виник між двома юридично рівними суб`єктами.
За таких обставин втручання у право мирного володіння майном, що належало позивачу здійснено згідно із законом та з легітимною метою, з дотриманням справедливого балансу між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає такого втручання. 
Таким чином встановлені у цивільній справі № 359/9424/17 обставини не є подібними з обставинами дійсної цивільної справи, тому підстави для врахування правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 359/9424/17 відсутні.
З огляду на зазначене апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Судова колегія також вважає не може погодитися з доводами апеляційної скарги на додаткове рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 надано копію протоколу про погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги від 03 листопада 2019 року, копію довідки про відкриття рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», копію меморіального ордеру № @PL916303 від 13 січня 2021 року в якому зазначено, що ОСОБА_2 сплатила за надання професійної правової допомоги, за участь у справі № 641/8099/20 на рахунок ОСОБА_8 грошову суму у розмірі 8000 грн. 
Відповідно до постанови ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Враховуючи заперечення позивача проти стягнення з нього понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, складність справи та час витрачений адвокатом суд правомірно застосував принцип співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та обґрунтовано зменшив їх розмір до 3000 грн.
Доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року належить залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367, ст.374, ст.375, ст. 381-384, 389 ЦПК України 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року - залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року залишити без задоволення.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 січня 2023 року. 
Головуючий                                          О.Ю. Тичкова

Судді                                                             О.В. Маміна

                                                 Н.П. Пилипчук