Постанова  
Іменем України
 
15 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 754/204/21
 
провадження № 61-1246св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі міста Києва,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУ НП у місті Києві), Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами.
Позовну заяву мотивовано тим, що 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 серії АПР18 
№ 355328 про те, що 05 березня 2020 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Вказував, що працівниками поліції Деснянського управління поліції ГУ НП 
у місті Києві йому була завдано тілесних ушкоджень, після яких він був змушений знову додатково лікувати свій колінний суглоб для того, щоб зменшити больові відчуття, від яких він страждав.
13 травня 2020 року постановою Деснянського районного суду міста Києва в адміністративній справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня
2020 року у справі № 640/7584/20 визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005408, складений 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В.
Зазначав, що моральну шкоду йому завдано складенням протоколу про адміністративне правопорушення, неправомірним терміновим заборонним приписом, безпідставними заявами працівників поліції про затримання, встановлення фактичної заборони на побачення та спілкування з дочкою, ОСОБА_4 , через що він зазнав страждань, при цьому він останній раз бачився із дочкою 17 січня 2020 року через те, що колишня дружина 
ОСОБА_5 перешкоджала його побаченням з дочкою, тау зв`язку 
з протиправною забороною зі сторони ОСОБА_5 користуватися житлом. 
Також йому завдано моральну шкоду, принижено честь та гідність шляхом створення відповідачем у ОСОБА_4 негативного враження про батька, як про правопорушника, дії якого, начебто, направлені на завдання шкоди її життю та здоров`ю, і відповідно, життю та здоров`ю її матері ОСОБА_5 .
Вказував, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у складі судді Гринчак О. І. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ НП у місті Києвіна користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача двічі неправомірно притягнуто до відповідальності, зважаючи на строки тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення та 
в адміністративній справі, враховуючи негативні наслідки позбавлення ОСОБА_1 можливості спілкуватися з дочкою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, дотримуючись вимог розумності та справедливості, 
з огляду на принцип диспозитивності, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 200 000,00 грн.
Щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта, суд вважав, що такі підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 8 000,00 грн.
Матеріалами справи підтверджуються витрати на правову допомогу у сумі 
8 000,00 грн, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважав, що 3 200,00 грн буде співмірною сумою за надання адвокатських послуг, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу ГУ НП у місті Києві задоволено частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі  10 000,00 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що строк перебування ОСОБА_1 під судом (строк, протягом якого ОСОБА_1 підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Деснянським районним судом міста Києва постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення становить 2 місяці та 8 днів. Мінімальний розмір моральної шкоди, згідно із вимогами статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», становить 13 400,00 грн.
Разом з тим, враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , та негативні наслідки, які настали для ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням його прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, за необхідне визначити розмір морального відшкодування у сумі 10 000,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду 
від 12 грудня 2022 року та залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року.
Надходження справи до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 09 березня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичних обставин справи, не дослідив усіх наданих доказів та не надав їм правової оцінки у сукупності, застосував формальний підхід до вирішення справи, не дослідив та не надав правової оцінки протиправному протоколу, терміновому заборонному припису поліції. 
Також суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що тимчасовий заборонний припис та протокол про адміністративне правопорушення, 
а також відкриття кримінальної справи було складено співробітниками поліції в той час, коли він знаходився у лікарні і йому надавали допомогу від отриманого фізичного ушкодження, завданого співробітниками поліції.
Суд апеляційної інстанції стягнув моральну шкоду у розмірі лише 
10 000,00 грн, що є меншою навіть суми мінімального відшкодування 
(13 400,00 грн), встановленого законодавством.
Апеляційний суд помилково відхилив висновок експерта - психолога ОСОБА_7 від 30 листопада 2020 року.
Апеляційний суд прийняв до розгляду апеляційну скаргу ГУ НП 
у місті Києві, яка подана із пропуском строку на апеляційне оскарження без вимог його поновити.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення                            ОСОБА_1 посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У березня 2023 року Управління Державної казначейської служби України 
у Деснянському районі міста Києва подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. складено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 серії АА № 005408, яким встановлено, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження. Зазначеним терміновим заборонним приписом щодо ОСОБА_6 вжито захід у виді зобов`язання залишити місце проживання і перебування постраждалої особи строком на 9 діб: з 16 год. 15 хв. 05 травня 2020 року до 16 год. 15 хв. 13 травня 2020 року.
Також 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , серія АПР18 № 355328, про те, що 05 березня 2020 року 
об 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив психологічне насильство щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 
2020 року у справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 05 червня 
2020 року у справі № 640/7584/20 задоволено позов ОСОБА_1 до дільничного офіцера поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у місті Києві старшого лейтенанта Коутного П. В., третя особа - ОСОБА_5 , 
в інтересах ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису. Визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА 
№ 005408, складений 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом Коутним П. В.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури 
і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах 
і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.
Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 
2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), 
а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження 
№ 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі 
№ 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 
2020 року у справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 42-43, т. 1).
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування 
є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Встановивши, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах 
і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 6 500,00 грн, з 01 жовтня - 6 700,00 грн.
Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулось 05 березня 2020 року, рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення ухвалено 13 травня 2020 року, строк перебування ОСОБА_1 під судом (строк, протягом якого ОСОБА_1 був підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Деснянським районним судом міста Києва постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо 
ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП, становить 2 місяці та 8 днів.
Ураховуючи вимоги статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», апеляційний суд дійшов висновку про те, що мінімальний розмір моральної шкоди становить 13 400,00 грн.
Апеляційний суд ухвалив правильне по суті рішення, проте помилково зменшив мінімальний розмір моральної шкоди, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», до 10 000,00 грн, оскільки визначений законом розмір відшкодування моральної шкоди є тим мінімальним розміром, що гарантований державою.
Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи 
з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. 
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження 
№ 14-298цс18).
Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду підлягає зміні 
в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди 
з 10 000,00 грн на 17 000,00 грн, яка підлягає стягненню за установлених обставин у цій справі, та не може бути меншою за мінімальний розмір, що гарантований державою.
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд помилково відхилив висновок експерта - психолога ОСОБА_7 від 30 листопада 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, адже таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.
26 травня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва ухвалив рішення у цій справі, повний текст якого виготовлено 27 червня 
2022 року (а.с. 51-69, т. 2).
Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до штампу на поштовому конверті 27 липня 2022 року ГУ НП 
у місті Києві подало апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року (а.с. 97, т. 2), яка зареєстрована апеляційним судом 01 серпня 2022 року, що підтверджується штампом канцелярії суду (а.с. 84, т. 2).
Оскільки повний текст рішення суду першої інстанції виготовлено 
27 червня 2022 року, а відповідно до штампу на поштовому конверті апеляційну скаргу ГУ НП у місті Києві подало 27 липня 2022 року, тобто 
в строк, передбачений статтею 354 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд прийняв до розгляду апеляційну скаргу ГУ НП у місті Києві, яка подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному 
й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.
Відповідно до частин першої та другої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте 
в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди з 10 000,00 грн 
на 17 000,00 грн.
В іншій частині постанова апеляційного суду з урахуванням меж касаційного перегляду підлягає залишенню без змін як така, що прийнята 
з дотриманням норм матеріального й процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року змінити 
в частині розміру стягнення моральної шкоди, збільшивши її розмір 
з 10 000, 00 гривень до 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
У решті постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець