Постанова  
Іменем  України
 
27 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 715/542/22
провадження № 61-12911св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України», 
третя особа - первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України»;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року у складі судді 
Григорчака Ю. П. та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 20 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Лисака І. Н., Височанської Н. К.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 
(далі - ДП «АМПУ»), третя особа - Первинна профспілкова організація працівників ДП «АМПУ», (далі - ППОП «АМПУ»), про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що з 26 липня 2017 року він працював 
у ДП «АМПУ» на посаді інженера з фінансово економічної безпеки 
відділу економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ», а з 01 квітня 
2019 року - на посаді інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки ДП «АМПУ».
08вересня 2020 року ДП «АМПУ» було видано наказ № 248/10 «Про введення в дію організаційної структури апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до якого з 08 вересня 2020 року введено в дію нову організаційну структуру апарату управління ДП «АМПУ».
Наказом ДП «АМПУ» від 08 вересня 2020 року № 249/10 «Про затвердження змін в організації виробництва і праці» запроваджено зміни в організації виробництва і праці в апараті управління ДП «АМПУ» шляхом скорочення штату та чисельності працівників.
09вересня 2020 року ДП «АМПУ» було прийнято наказ № 604-к «Про скорочення штату працівників апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до якого вирішено з 10 жовтня 2020 року скоротити наступні посади та ліквідувати структурні підрозділи апарату управління зі всіма структурними одиницями та посадами: заступник голови з морської та внутрішньої безпеки, Управління внутрішньої безпеки, Управління економічної безпеки, Управління каналів та акваторій, Управління стратегічного планування та розвитку.
05 жовтня 2020 року його було ознайомлено з цим наказом і попередженням про скорочення посади та запропоновано вакантні посадами, від яких він відмовився.
У подальшому його було ознайомлено з вакантними посадами, які існували на підприємстві, станом: на 26 жовтня 2020 року, на 02 листопада 2020 року, на 06 листопада 2020 року, на 09 листопада 2020 року, на 16 листопада 
2020 року, від зайняття яких він відмовився. 
З 26 листопада 2020 року по 09 грудня 2020 року він відповідно до наказу роботодавця від 09 листопада 2020 року № 886 перебував у відпустці.
09 грудня 2020 року на його адресу було направлено лист ДП «АМПУ» 
з переліком вакантних посад, які існували на підприємстві станом на 
09 грудня 2020 року.
Проте вже 10 грудня 2020 року наказом ДП «АМПУ» № 767-к його було звільнено з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
У подальшому, у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю, наказом роботодавця від 15 грудня 2020 року № 774-к було внесено зміни 
у вищевказаний наказ від 10 грудня 2020 року № 767-к про його звільнення в частині дати звільнення, а саме з 10 грудня 2020 року на 15 грудня 
2020 року.
Позивач вважав, що його звільнення є незаконним, оскільки не враховано його переважне право на залишення на роботі, не запропоновано йому всіх вакантних посад на момент звільнення, а скорочення, яке відбулося на підприємстві, носить формальний та штучний характер.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд:
 - визнати протиправним та скасувати наказ ДП «АМПУ» від 10 грудня 
2020 року № 767-к про його звільнення;
 - визнати протиправним та скасувати наказ ДП «АМПУ» від 15 грудня 
2020 року № 774-к про внесення змін до наказу про його звільнення;
 - поновити його на посаді інженера з фінансово економічної безпеки відділу економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ»;
 - стягнути з ДП «АМПУ» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 16 грудня 2020 року до 16 грудня 2021 року 
у розмірі 390 706,60 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення», яким ОСОБА_1 звільнено з посади інженера 
з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 15 грудня 2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року 
№ 767-к «Про звільнення», яким змінено дату звільнення ОСОБА_1 
з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 390 706,60 грн, з вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 
у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, 
у тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Роботодавцем своєчасно та належним чином повідомлено позивача про наступне вивільнення, проте не виконано обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. Отже, звільнення позивача 
за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України було проведено 
з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України, а тому наказ про звільнення ОСОБА_1 від 10 грудня 2020 року № 767-к та наказ про внесення змін до наказу про звільнення від 15 грудня 2020 року № 774-к є незаконними та підлягають скасуванню, а  ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.
У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.
Визначаючи середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, 
суд першої інстанції керувався положеннями статті 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденної заробітної плати 
Суд першої інстанції послався на відповідні правові висновки Верховного Суду. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 
2022 року -без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Станом на день звільнення позивач не був ознайомлений з переліком всіх вакантних посад ДП «АМПУ», як це передбачено положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України.
Встановлено, що перелік вакантних посад станом на 09 грудня 2020 року разом із супровідним листом було направлено на адресу ОСОБА_1 
у с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області поштовим відправленням 09 грудня 2020 року з м. Одеси. А вже 10 грудня 2020 року ДП «АМПУ» було прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Враховуючи мінімальний час, необхідний для отримання поштової кореспонденції, ОСОБА_1 не міг завчасно отримати цей лист, ознайомитись з переліком вакантних посад у ДП «АМПУ» станом на 
09 грудня 2020 року та надати свою згоду на переведення на одну із таких посад.
Вказані вище порушення трудових прав позивача призвели до незаконного його звільнення.
Отже, висновок суду першої інстанції, що відповідачем не виконано обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення, є правильним.
При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд першої інстанції вірно керувався положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденної заробітної плати, яка становила 1 673,93 грн. 
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі ДП «АМПУ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Глибоцького районного суду Чернівецької області. Клопотання ДП «АМПУ» про зупинення виконання судового рішення задоволено. Виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року 
у частині, що не підлягає негайному виконанню зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку. 
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ДП «АМПУ» мотивована тим, що суди попередніх 
інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, не врахували, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Позивачу з моменту повідомлення про майбутнє вивільнення до моменту звільнення вісім разів надавалися переліки вакантних посад, які існували на підприємстві, однак він не надав згоди на переведення на жодну із запропонованих йому посад, що підтверджується його підписами. Оскільки позивач знаходився на лікарняному, ДП «АМПУ», діючи добросовісно, направило на його адресу, зазначену в особовій справі, перелік вакантних посад станом на 09 грудня 2020 року. Інформації щодо іншої адреси позивача у ДП «АМПУ» не було. При цьому позивач знав про направлення йому рекомендованого листа із переліком вакантних посад 
на підприємстві станом на 09 грудня 2020 року, оскільки про направлення рекомендованого листа адресата повідомляється поштовою організацію SMS повідомленням.  
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_1  на касаційну скаргу ДП «АМПУ», в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що роботодавець не запропонував йому всі вакантні посади (іншу роботу), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення 
від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що 26 липня 2017 року  ОСОБА_1  був прийнятий на роботу до ДП «АМПУ» на посаду інженера з фінансово економічної безпеки відділу економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
Наказом ДП «АМПУ» від 01 квітня 2019 року № 242-к ОСОБА_1 переведено на посаду інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
08вересня 2020 року ДП «АМПУ» видано наказ № 248/10 «Про введення 
в дію організаційної структури апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до якого з 08 вересня 2020 року введено в дію нову організаційну структуру апарату управління ДП «АМПУ».
Наказом ДП «АМПУ» від 08 вересня 2020 року № 249/10 «Про затвердження змін в організації виробництва і праці» запроваджено зміни в організації виробництва і праці в апараті управління ДП «АМПУ» шляхом скорочення штату та чисельності працівників.
09вересня 2020 року ДП «АМПУ» прийнято наказ № 604-к «Про скорочення штату працівників апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до якого вирішено з 10 жовтня 2020 року скоротити наступні посади та ліквідувати структурні підрозділи апарату управління зі всіма структурними одиницями та посадами: заступник голови з морської та внутрішньої безпеки, Управління внутрішньої безпеки, Управління економічної безпеки, Управління каналів та акваторій, Управління стратегічного планування 
та розвитку.
Наказом ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ», звільнено з 10 грудня 2020 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників). 
Відповідно до пункту 1 наказу ДП «АМПУ» від 15 грудня 2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення» у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління, у пункті 1 наказу ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення» слова та цифри «10 грудня 2020 року» замінено словами та цифрами «15 грудня 2020 року».
Таким чином, 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників) на підставі наказів по ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к та від 15 грудня 2020 року № 774-к.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно із частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до частин першої та шостої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 
і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.
Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно 
з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі 
№ 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року 
у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за положеннями частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 
49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами 
в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року 
у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Установлено, що у ДП «АМПУ» відбулися зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Про зміни організації праці позивач був вчасно та належним чином повідомлений.
Досліджуючи виконання роботодавцем вимоги, передбачені положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України, суд установив наступне. 
05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням 
від 09 вересня 2020 року про скорочення з 10 грудня 2020 року посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ». У вказаному  попереджені міститься підпис позивача у графі «з попередженням та із запропонованими посадами ознайомлений» та «не згоден» у графі «на переведення на одну із запропонованих посад», до попередження додавався перелік вакантних посад на 1 аркуші.
09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено із повідомленням про наступне вивільнення від 09 вересня 2020 року, в якому міститься його підпис у графі «з повідомленням про наступне вивільнення ознайомлений», до якого було додано перелік вакантних посад ДП «АМПУ» на 9 аркушах, 
з якими ОСОБА_1 був ознайомлений.
29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надано на ознайомлення лист 
від 27 жовтня 2020 року із додатками, в яких містився перелік вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 26 жовтня 2020 року на 10 аркушах, у листі міститься його підпис у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та «не згоден» у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
06 листопада 2020 року ОСОБА_1 надано на ознайомлення лист 
від 03 листопада 2020 року із додатками, в яких містився перелік вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 02 листопада 2020 року на 11 аркушах, у листі міститься його підпис у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та «не згоден» у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
10 листопада 2020 року ОСОБА_1 надано на ознайомлення лист 
від 06 листопада 2020 року із додатками, в яких містився перелік вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 06 листопада 2020 року (додатковий) 
на 1 аркуші, у листі міститься його підпис у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та відсутні записи у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
18 листопада 2020 року ОСОБА_1 надано на ознайомлення лист 
від 11 листопада 2020 року із додатками, в яких містився перелік вакантних посад ДП «АМПУ» станом на 09 листопада 2020 року на 13 аркушах, у листі міститься його підпис у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та відсутні записи у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
У матеріалах справи міститься лист від 18 листопада 2020 року про ознайомлення ОСОБА_1 із вакантними посадами ДП «АМПУ» станом 
на 16 листопада 2020 року на 13 аркушах, з яким ОСОБА_1 не був ознайомлений, у листі відсутні його підписи у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та відсутні записи у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
Крім того, у матеріалах справи міститься лист ДП «АМПУ» від 09 грудня 
2020 року про ознайомлення ОСОБА_1 із вакантними посадами 
ДП «АМПУ» станом на 09 грудня 2020 року на 12 аркушах, з яким 
ОСОБА_1 не був ознайомлений, у листі відсутні його підписи у графі «з переліком вакантних посад ознайомлений» та відсутні записи у графі «на переведення на одну із запропонованих посад».
Отже, станом на день звільнення позивач не був ознайомлений з переліком всіх вакантних посад ДП «АМПУ», як це передбачено положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України.
З огляду на вказані обставини та норми права, суди попередніх інстанцій, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли правильного висновку про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Роботодавцем своєчасно та належним чином повідомлено позивача про наступне вивільнення, проте не виконано обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. 
Судами встановлено, що перелік вакантних посад станом на 09 грудня 
2020 року разом із супровідним листом було направлено на адресу 
ОСОБА_1 у с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області поштовим відправленням 09 грудня 2020 року з м. Одеси. А вже 10 грудня 2020 року ДП «АМПУ» було прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Враховуючи мінімальний час, необхідний для отримання поштової кореспонденції, ОСОБА_1 не міг завчасно отримати цей лист, ознайомитись з переліком вакантних посад у ДП «АМПУ» станом на 
09 грудня 2020 року та надати свою згоду на переведення на одну із таких посад.
Таким чином, звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України, а тому наказ про звільнення  ОСОБА_1 від 10 грудня 
2020 року № 767-к та наказ про внесення змін до наказу про звільнення 
від 15 грудня 2020 року № 774-к є незаконними та підлягають скасуванню, 
а  ОСОБА_1 - поновленню на роботі.
Відповідач належними й допустимими доказами не довів законності звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги про те, що роботодавець кілька разів пропонував позивачу вакантні посади, що були наявні на підприємстві, від зайняття яких він відмовився, не свідчать про незаконність судових рішень, так як обов`язком роботодавця є пропонуваня всіх вакантних посад, незалежно від того скільки разів вони пропонувалися. 
Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення 
без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.
Встановивши, що позивача було звільнено з порушенням вимог 
трудового законодавства, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про поновлення  ОСОБА_1 на посаді інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».
Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу судом першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, правильно застосовано положення статті 235 КЗпП України та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди із висновками суду щодо суті спору та спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції 
у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 
2022 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник