КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 826/17159/18                                                                               Головуючий у І інстанції  Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/720/2022                                                                  Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
 
судді-доповідача                                        Голуб С.А.,  
суддів:                                                       Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання      Шаламая Ю.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Сороки Валерія Миколайовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, державного реєстратора Кулик Наталії Михайлівни Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до державного реєстратора Сороки В.М. Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, державного реєстратора Кулик Н.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ про визнання протиправними та скасування рішень.
Свої вимоги мотивує тим, що 21 червня 2018 року державний реєстратор Сорока В.М. вчинив незаконну перереєстрацію належного йому майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, державний реєстратор виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року, яким проведено реєстрацію права приватної власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 .
У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29113/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року йому виділено із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року скасовано.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі.
Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
При цьому із змісту цих рішень та копій ухвал Верховного Суду України від 16 травня 2017 року, від 23 травня 2017 року та окремої думки від 23 травня 2017 року вбачається, що перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року здійснювався у частині визначення місця проживання дитини.
Позивач звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію права власності від 23 червня 2018 року № 28870095, в якій просив зареєструвати за ним право власності на спірну квартиру.
Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. № 41862713 від 02 липня 2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Підставою відмови зазначено ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18, 23 Порядку № 1127, а також те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на вказану квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано, та те, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними та скасувати:
- рішення державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року;
- рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 41862713 від 02 липня 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до державного реєстратора Сороки В.М. Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, державного реєстратора Кулик Н.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ про визнання протиправними та скасування рішень задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним рішення державного реєстратора Сороки В. М., Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Скасовано рішення державного реєстратора Сороки В.М., Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано протиправним рішення державного реєстратора Кулик Н.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ від 02 липня 2018 року, індексний номер: 41862713, про відмову у державній реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Скасовано рішення державного реєстратора Кулик Н.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради м. Київ від 02 липня 2018 року, індексний номер: 41862713, про відмову у державній реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Припинено право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 .
Стягнуто з державного реєстратора Сороки В.М., Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та з державного реєстратора Кулик Н.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 704 грн. 80 коп. з кожного.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не були належним чином досліджені наявні у матеріалах справи докази за якими можна чітко встановити, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року набрало законної сили лише в частині визначення місця проживання дитини, а також набрало законної сили рішення суду апеляційної інстанції щодо вирішення позовних вимог про поділу спільного майна подружжя, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року лише в частині вирішення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини і залишив в цій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року. Отже, з огляду на те, що рішення суду першої інстанції було скасовано судом апеляційної інстанції і саме рішенням суду апеляційної інстанції вирішено вимоги про поділ спільного майна подружжя і в цій частині рішення апеляційного суду м. Києва не скасовано, а відтак спірна квартира належить саме ОСОБА_1 .
Вважає, що державні реєстратори діяли відповідно до вимогЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Порядок № 1127), Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141) та інших нормативно-правових актів.
Також не погоджується із висновками суду в тій частині, що спірна державна реєстрація відбулась за наявності зареєстрованого обтяження на все майно позивача. ОСОБА_1 наголошує на тому, що таке твердження суду є необґрунтованим і свідчить про не дослідження судом доказів, оскільки на момент державної реєстрації прав на нерухоме майно за третьою особою старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті києві Полісмаком О.О. постановою від 06 червня 2018 року закрито виконавче провадження ВП № 55814760.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив  на апеляційну скаргу від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
Департамент підтримує апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та погоджується з доводами ОСОБА_1 викладеними в апеляційній скарзі. Згідно з пунктом дванадцятим Порядку №1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Таким чином, за результатами перевірки заявлених прав і поданих/отриманих ОСОБА_2 документів на відповідність вже зареєстрованим речовим правам на нерухоме майно та їх обтяженням, встановлено суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, зокрема, право власності зареєстровано за іншою особою .
На підставі вищевикладеного, державним реєстратором Кулик Н.М. Департаменту прийнято правомірне рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02 липня 2018 року №41862713.
Крім того, у відзиві також посилається на те, що відповідно до статті 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влад: посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Наголошує на тому, що суд не може підміняти державний орган, приймати рішення замість нього, давати вказівки, які свідчать про вирішення питання, які належать до компетенції державного реєстратора, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду.
Стосовно задоволення позовної вимоги щодо стягнення з державного реєстратора Департаменту судового збору у розмірі 704 грн. 85 коп., зазначає, що у даному випадку спір має характер, у якому наявна матеріальна зацікавленість учасників справи щодо прав на об`єкт нерухомого майна, в той час, як державний реєстратор Департаменту є лише «інструментом» для реалізації цих прав, у зв`язку із чим вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню
Представник ОСОБА_1 - адвокат Петрик М.М. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Табачна В.Л. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Представник Державного департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ - Дубровська І.О. підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29113/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року ОСОБА_3 виділено із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 і визначено місце проживання дитини із ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 16-25).
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року скасовано, первісний та зустрічний позови задоволено частково. Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 і визначено місце проживання дитини із  ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 26-33).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі (т. 1, а.с. 34-41).
Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції (т. 1, а.с. 49-54).
Ухвалою Верховного суду України від 06 вересня 2017 року виправлено в описку в резолютивній частині постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року та другий абзац резолютивної частини постанови викладено у такій редакції: «Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції» (т. 1, а.с. 55-56).
Суд першої інстанції встановив, що перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року здійснювався у частині визначення місця проживання дитини, а питання стосовно поділу майна подружжя вирішено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 березня 2017 року рішенням державного реєстратора № 34447555 від 24 березня 2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2016 року у справі № 761/29113/14-ц та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року (т. 1, а.с. 80).
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 липня 2018 року рішенням державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 83).
Як вбачається з цієї довідки підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором є: рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року № 761/29113/14-ц, постанова Верховного Суду України від 12 липня 2017 року, постанова Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, ухвала Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року.
Позивач звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію права власності від 23 червня 2018 року № 28870095, в якій просив зареєструвати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. № 41862713 від 02 липня 2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Підставою відмови зазначена ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18, 23 Порядку № 1127, а також те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на вказану квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано, та те, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданих третьою особою судових рішень можна було чітко встановити, яке саме рішення і в якій частині залишено в силі або було скасовано, а також те, що подані документи не давали змоги встановити набуття третьою особо речових прав на спірну квартиру, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Крім того, суд виходив з того, що спірна державна реєстрація права відбулася за наявності зареєстрованого обтяження на все майно позивача, що свідчило про наявність у державного реєстратора Сороки В.М. підстави для відмови у державній реєстрації прав, визначеній у п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, суд вважав, що державний реєстратор Сорока В.М. у порушення пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12 Порядку № 1127 належним чином подані документи і відповідність заявлених прав відомостям, що містяться у поданих документах, а також наявність підстав для відмови в державній реєстрації, не перевірив, внаслідок чого прийняв рішення про реєстрацію права власності за відсутності законних підстав для цього та всупереч визначеним у пунктах 4, 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставам для відмови у державній реєстрації прав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині оскарження рішення державного реєстратора Кулик Н.М. про відмову у державній реєстрації прав, суд виходив з того, що надані позивачем державному реєстратору Кулик Н.М. документи для державної реєстрації підтверджували заявлене ОСОБА_2 речове право на квартиру АДРЕСА_1 . Посилання сторони відповідача у відзиві на п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як на підставу для відмови у державній реєстрації прав з огляду на наявні суперечності між заявленим позивачем та вже зареєстрованим за третьою особою речовим правом на квартиру, суд вважає необґрунтованим, оскільки подані позивачем документи не містять суперечностей. Лише наявність запису про право власності на нерухоме майно за третьою особою не свідчить про наявність суперечностей, якщо заявником подані необхідні і достатні документи, які підтверджують заявлене ним право. При цьому відповідачем не враховано, що право власності третьої особи було зареєстровано на підставі тих самих документів, що й подані позивачем, тому їх належна перевірка давала відповідачу підстави для висновку про відсутність суперечностей.
З урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде скасування рішень державних реєстраторів з припинення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру . 
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22) зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20), постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 431/7386/19, провадження №61-8694св21.).
Зміст і характер відносин між учасниками справи в цій справі, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник з третьою особою ОСОБА_1 внаслідок подання нею заяви про реєстрацію права власності на спірну нерухомість за нею, а тому саме ОСОБА_1 є належним відповідачем в даній справі, а не державні реєстратори.
Оскільки ОСОБА_1 до участі в справі в якості відповідача не залучена, клопотань про заміну неналежного відповідача за цим позовом позивач не заявляв, у задоволенні позову необхідно було відмовити внаслідок неналежного складу відповідачів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають встановленим по справі обставинам, що у відповідності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022  року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до державного реєстратора Сороки Валерія Миколайовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровінської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, державного реєстратора Кулик Наталії Михайлівни Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Київ, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 березня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: