ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 688/3332/22
Провадження № 22-ц/4820/716/23
Хмельницький апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенко А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2023 року, суддя Стаднічук Н.Л., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шепетівська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини,

встановив:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу не менше як п`ять років, починаючи з 1987 року і до часу відкриття спадщини.
В обґрунтування заяви послалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік, ОСОБА_2 , з якими вона фактично проживала в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали одиноко, їх єдиний син, ОСОБА_4 , помер в 1998 році, інших родичів вони не мали. З 1987 року вона піклувалася про цю сім`ю, спочатку жили на одному майданчику багатоквартирного будинку, а згодом фактично разом, і з цього часу вона підтримувала, всіляко допомагала їм, вони були дуже близькими, рідними людьми, сім`єю. Жили фактично разом, мали спільний побут, господарство, проводили разом свята, вона надавала їм допомогу у придбанні харчування, лікування, опікувалась ними до їх смерті, доглядала, здійснювала поховання та робила поминальні обіди.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2023 року в задоволенні заяви відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні заяви суд виходив з недоведеності зазначених заявником обставин, а саме, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті, була пов`язана з ним спільним побутом та мала взаємні права й обов`язки. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що суд не повно та не всебічно з`ясував обставини справи.
Таки, судом не було надано належної оцінки поясненням свідків, письмовим доказам, поясненням заявника про те, що спадкодавець та заявник мали гарні стосунки, вона сприймала подружжя ОСОБА_5 як близьких родичів. Свідки в суді пояснили, що сім`я ОСОБА_5 не мали власних дітей, і саме ОСОБА_1 була для них сім`єю, оскільки проживала разом з ними, опікувалася ними як рідними, здійснювала їх лікування, догляд, надавала щоденну підтримку, здійснювала поховання та робила поминальні обіди, встановила пам`ятники на їх могилах. Судом не враховано позицію Шепетівської міської ради Хмельницької області, яка в поданій до суду заяві визнала вимоги заявника. Довідка ОСББ «Жовтневе» щодо проживання заявника спільно зі спадкодавцем, є належним та допустимим доказом у сукупності з іншими доказами у справі.
Апелянт в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просила розгляд справи провести без її участі. 
Шепетівська міська рада в суд не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Шепетівка Хмельницької області померла ОСОБА_3 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Шепетівка Хмельницької області помер ОСОБА_2 (а.с. 10).
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 16.10.1993 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частинах кожному (а.с. 8).
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що проживає в кв. АДРЕСА_3 , була сусідкою сім`ї ОСОБА_5 . З 1985 року по 1989 рік здавала свою квартиру ОСОБА_1 , яка за цей час подружилася з подружжям ОСОБА_5 , допомагала їм по господарству, робити ремонт у квартирі, купляла для них продукти харчування. Після переїзду ОСОБА_1 у село, вона продовжила приходити до подружжя та доглядала за ними; після смерті ОСОБА_3 і до смерті ОСОБА_2 , вона постійно проживала з ним у квартирі №40 .
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що проживає в кв. АДРЕСА_5 , була сусідкою ОСОБА_5 . ОСОБА_1 проживала з ними на одному поверсі, ходила до них та доглядала до смерті, останні півроку проживала разом з ОСОБА_2 .
Довідкою Першої Шепетівської державної нотаріальної контори № б/н /02-14 від 25.10.2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, однак вона не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, а також роз`яснено положення ст. 1258 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
В абз. 2 п. 2, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідний правовий висновок викладений також в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №755/18012/16-ц.
Врахувавши зазначені положення законодавства та встановивши відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.
Відповідні висновки суду підтверджуються, в тому числі, поясненнями ОСОБА_1 в суді першої інстанції, згідно з якими вона з 1987 року по 1992 рік проживала в кв. АДРЕСА_6 , на одному сходинковому майданчику з подружжям ОСОБА_5 , однак з 1992 року разом зі своїм чоловіком та двома дітьми переїхала в с Плесна, де зареєстрована та проживає до теперішнього часу. 
Вказане також підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 , згідно з яким остання з 26.03.1997 року зареєстрована в с. Плесна Шепетівського району (а.с. 7). 
Колегія суддів зауважує, що надання допомоги та опікування ОСОБА_2 саме по собі не підтверджує підстав для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України.
Суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що у заявника та спадкодавця був спільний бюджет, що вони здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонті, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчували б реальність сімейних відносин.
Відомості, зазначені в довідці від 02.11.2022 року, складеній бухгалтером ОСББ «Жовтневе» ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 35 років проживала разом з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та вела з ним спільний побут і мала взаємні права та обов`язки, спростовуються даними про її реєстрацію в цей період за іншою адресою та поясненнями допитаних судом свідків, а також поясненнями самої ОСОБА_1 .
Доказів проживання заявника з померлим ОСОБА_2 в цей період часу поза її зареєстрованого місця проживання матеріали справи також не мітять.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко

               Т.В. Спірідонова