ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
21 грудня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 686/20525/19
провадження № 51-3003км22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 ? адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року щодо
 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
 
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 3 ст. 149 Кримінального кодексу України (далі ? КК).

 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вирокомХмельницького міськрайонного суду від 14 грудня 2021 року 
ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 149 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 
 
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 28 червня 2022 року вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_7 залишив без змін.
 
За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 10 червня 2019 року, перебуваючи на території парку культури і відпочинку 
ім. М. Чекмана, що неподалік вул. Проскурівського Підпілля в м. Хмельницькому, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи примус та уразливий стан своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , передала останню іншій особі за грошову винагороду з метою її подальшої сексуальної експлуатації за таких обставин.
 
Так, у травні 2019 року ОСОБА_7 , ніде не працюючи, не маючи постійного джерела заробітку, з метою погашення боргів та вирішення фінансових проблем вирішила передати за грошову винагороду свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала разом із нею по АДРЕСА_1 , для подальшої сексуальної експлуатації.
 
Діючи відповідно до вказаної мети, ОСОБА_7 8 червня 2019 року близько 14:00, перебуваючи на території парку культури і відпочинку ім. М. Чекмана, що неподалік вул. Проскурівського Підпілля в м. Хмельницькому, під час зустрічі з ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), залученим працівниками поліції для проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, діючи умисно, з корисливих мотивів, запропонувала передати останньому за грошову винагороду в розмірі 30 000 грн свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 для зайняття проституцією на території Одеської області на період літніх канікул та визначила дату такої передачі 10 червня 2019 року.
 
Виконуючи попередню домовленість, ОСОБА_7 10 червня 2019 року близько 14:25, перебуваючи на території вищевказаного парку, під час повторної зустрічі з ОСОБА_9 підтвердила останньому готовність здійснити передачу своєї дочки ОСОБА_8 за грошову винагороду з метою подальшої сексуальної експлуатації, погодившись при цьому отримати за це частину раніше обумовленої суми в розмірі 20 000 грн, з умовою подальшої виплати решти коштів протягом кількох найближчих місяців.
 
Цього ж дня о 14:35 ОСОБА_7 , перебуваючи на території вищевказаного парку, застосовуючи примус до своєї дочки ОСОБА_8 у вигляді психологічного тиску, який полягав у погрозах позбавлення їжі та житла, використовуючи матеріальну залежність неповнолітньої та її уразливий стан, викликаний важкими сімейними й іншими обставинами, зокрема проживання в неповній сім`ї, стражданням на психічне захворювання у вигляді поведінкових розладів унаслідок вживання алкоголю та стимуляторів із синдромом залежності, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є неповнолітньою, через що вона не може в повній мірі приймати за своєю волею самостійні рішення та чинити опір незаконним діям, свідомо порушуючи першочергове право неповнолітньої дитини на зростання і виховання в рідній сім`ї, усвідомлюючи свої злочинні дії та бажаючи негативних наслідків для власної дитини, пов`язаних із подальшою її експлуатацією на користь сторонніх осіб - зайняття проституцією, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення незаконної передачі неповнолітньої дочки з метою її подальшої сексуальної експлуатації, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення передала свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 для подальшого зайняття проституцією ОСОБА_9 , за що отримала від останнього грошову винагороду в сумі 20 000 грн, а решту грошових коштів у сумі 10 000 грн згідно з домовленістю мала отримати протягом кількох найближчих місяців.
 
Після отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн та передачі неповнолітньої дочки ОСОБА_7 була затримана працівниками поліції в ході контролю за вчиненням злочину.
 
Вимоги та доводи, викладені в касаційній скарзі 
 
У касаційній скарзі захисник засудженої, указуючи на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, порушення права на захист і зазначаючи про те, що висновок про винуватість ОСОБА_7 ґрунтується на недопустимих доказах, просить скасувати рішення апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд. Стверджує, що з порушенням ч. 1 
ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК), крім обставин, викладених в обвинувальному акті, суди інкримінували ОСОБА_7 те, що вона решту грошових коштів у сумі 10 000 грн згідно з домовленістю мала отримати протягом кількох найближчих місяців. Зазначає про те, що всупереч ч. 7 ст. 97 КПК суд першої інстанції у вироку послався на показання працівників поліції та Служби безпеки України ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а апеляційний суд у ході розгляду апеляційної скарги ці доводи залишив поза увагою і не надав на них належних обґрунтувань. Крім цього, указує, що суди не взяли до уваги доводів сторони захисту про недопустимість доказів, а саме: протоколу огляду місця події, у якому відсутні всі підписи учасників цієї слідчої дії, порушено порядок упакування флешкарти відеозапису, не описано послідовності проведення процесуальної дії. Фактично проводився не огляд місця події, а обшук затриманої ОСОБА_7 , при цьому було порушено її право на захист. Зазначає, що суди не врахували того, що протокол огляду місця події і всі похідні докази є недопустимими в разі відсутності протоколу затримання особи, яка була змушена перебувати поряд із поліцейським. 
 
Як зауважує захисник, доводи щодо недопустимості як доказу протоколу огляду покупця, протоколу вручення грошових коштів покупцю та протоколу контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, оскільки у них зазначено однаковий час їх складання, крім протоколу вручення коштів, де взагалі відсутній час, протоколи складено одним оперативним працівником і у слідчих діях брали участь одні й ті ж поняті, колегія суддів визнала неістотними й відхилила, при цьому послалася на показання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , хоча останні в судовому засіданні не змогли пояснити зазначених обставин. До того ж, указані поняті в цей же час брали участь у проведенні огляду з іншим слідчим, на що суди уваги не звернули.Як вказує скаржник, проведення негласних слідчих (розшукових) дій за участю неповнолітньої потерпілої без залучення законного представника суперечить положенням КПК. Покликається на те, що суди не дослідили дій працівників правоохоронних органів щодо схиляння неповнолітньої до провокування нею засудженої до вчинення правопорушення. Також касатор зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість.
 
Крім цього, захисник ставить інші вимоги, що стосуються фактичних обставин кримінального правопорушення.
 
Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні захисник просив касаційну скаргу задовольнити, справу направити на новий апеляційний розгляд.
 
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни. 

Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів вирішила, що вона не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
 
Відповідно до ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
За змістом ст. 438 вказаного Кодексу при здійсненні касаційного провадження Суд не вправі скасувати оскаржені рішення через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
 
У касаційній скарзі захисник заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та достовірність окремих доказів. Розгляд цих питань з урахуванням положень ст. 433 КПК до повноважень Верховного Суду законом не віднесено, а тому вони не підлягають перевірці, оскільки не є предметом касаційного розгляду.
 
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
За змістом ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Натомість зазначені вище захисником засудженої доводи були предметом перевірки судами першої та апеляційної інстанцій, які надали їм оцінку в сукупності з іншими доказами.
 
Водночас положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
 
Свій висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону і в сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Висновок місцевого суду, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими за критеріями, які визначено 
ч. 1 ст. 94 КПК. 
 
Цей висновок місцевий суд зробив на підставі аналізу показань, зокрема:
-          засудженої, яка вказала, що 8 червня 2019 року близько 14:00 вона зустрічалась із ОСОБА_9 і домовилась про наступну зустріч, яка відбулася 10 червня 2019 року близько 14:35 і під час якої вона отримала від останнього грошові кошти в сумі 20 000 грн, після чого була затримана працівниками поліції. Зазначені кошти вона брала в якості позики, а її дочка нікуди б не поїхала. Вважає, що відносно неї була скоєна провокація з боку правоохоронних органів;
-          свідка  ОСОБА_9 , який брав участь у проведенні спеціального слідчого експерименту будучи залученим, як особа зі зміненими анкетними даними, та вказав, що під час зустрічі 8 червня 2019 року ОСОБА_7 запропонувала передати йому за грошову винагороду в розмірі 30 000 грн свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 для зайняття проституцією на території Одеської області на період літніх канікул та визначила дату такої передачі ? 10 червня 2019 року. В ході зустрічі вказаного дня підтвердила готовність здійснити передачу своєї дочки, погодившись при цьому отримати за це частину раніше обумовленої суми в розмірі 20 000 грн, з умовою 

подальшої виплати решти коштів протягом кількох найближчих місяців. Цього ж дня 
ОСОБА_7 передала йому свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 для подальшого зайняття проституцією, за що він передав засудженій грошові кошти в сумі 20 000 грн;
-          потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що проживала разом із матір`ю 
ОСОБА_7 , останнямала заборгованість за отриманими кредитами, у зв`язку з чим просила знайти вихід, щоб її погасити, при цьому знала, що вона «спала» за гроші. Одного дня вона прийшла до матері та з метою, щоб «підставити» її повідомила про можливість поїхати для зайняття проституцією на територію Одеської області на період літніх канікул, засуджена погодилася відпустити її за грошову винагороду в сумі 40 000 грн за один місяць. Потім матір зустрічалася з чоловіком, який пропонував поїздку, після чого повідомила, що про все домовилася. 22 травня 2019 року вона писала заяву в правоохоронні органи про наміри матері продати її сутенеру, про примус до зайняття проституцією з метою отримання за це грошових коштів для оплати боргів і погрози вигнати з дому. 
 
Підтверджуючи фактичні обставини подій в суді першої та апеляційної інстанцій, потерпіла почала стверджувати, що писала заяву та давала показання в стані наркотичного сп`яніння. 
 
Фактам непослідовності показань потерпілої та показанням засудженої суди дали аргументовану оцінку.
 
Крім того, ухвалюючи рішення, суди урахували:
·        фактичні дані протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи від 31 травня 2019 року та додатку до нього (аудіозаписів), у яких зафіксовано розмови засудженої ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_8 з приводу схиляння останньої до зайняття проституцією, при цьому потерпіла повідомляє, що є людина, яка може допомогти займатися проституцією, а засуджена ініціює призначення зустрічі з такою людиною;
·        постанову прокурора, якою постановлено провести з 28 травня 2019 року упродовж 30 діб, але не пізніше моменту отримання грошових коштів за передачу в оренду неповнолітньої ОСОБА_8 , негласну слідчу (розшукову) дію у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту стосовно ОСОБА_7 із використанням заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових коштів у сумі до 40 000 грн. Для проведення цієї слідчої дії залучено громадянина зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 ;
·        ухвалу слідчого судді Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року, якою наданий дозвіл на здійснення заходів із аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_8 та візуальне спостереження за нею в період з 28 травня по 26 червня 2019 року;
 
·        дані протоколів від 10 червня 2019 року, а саме: огляду; обробки грошей (з додатком до нього), огляду покупця, про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, згідно з якими особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 10 червня 2019 року для проведення негласної слідчої дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту були вручені грошові кошти в сумі 20 000 грн, попередньо оброблені спеціальним препаратом «Промінь-1», та зафіксований факт їх передачі 
 ОСОБА_9 .  ОСОБА_7 в автомобілі на стоянці, що на території парку культури і відпочинку ім. М. Чекмана неподалік вул. Проскурівського Підпілля в 
м. Хмельницькому;
·        дані протоколів про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій  ? аудіо-, відеоконтролю особи від 11 червня 2019 року й додатків до них (аудіо-, відеозаписів), у яких зафіксовано факти та обставини зустрічей ОСОБА_9 з ОСОБА_7 8 та 10 червня 2019 року, відповідно до їх домовленості щодо передачі неповнолітньої ОСОБА_8 для зайняття проституцією, передачі ОСОБА_9 . ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 20 000 грн та передачу останньою ОСОБА_9 неповнолітньої дочки для зайняття проституцією, а також розписок про передачу ОСОБА_8 «на поруки»  ОСОБА_9 і про отримання від останнього грошей, які долучено до матеріалів кримінального провадження;
·        дані протоколів огляду місця події від 10 червня 2019 року - території парку культури і відпочинку ім. М. Чекмана, що неподалік вул. Проскурівського Підпілля в 
м. Хмельницькому, відповідно до яких працівниками поліції було вилучено грошові кошти в сумі 20 000 грн, жіночу сумку, гаманець та вищевказані розписки;
·        дані протоколів освідування особи від 10 червня 2019 року, згідно з якими працівниками поліції під час затримання ОСОБА_7 було зроблено змиви з її рук;
·        висновок експерта від 24 червня 2019 року № 8.14-0296:19, за яким на поверхні грошових купюр у сумі 20 000 грн, переданих  ОСОБА_9 .  ОСОБА_7 та вилучених у неї під час огляду місця події, на марлевих тампонах зі змивами з рук ОСОБА_7 , а також на поверхні жіночої сумки та гаманця виявлено нашарування речовини, що люмінесціює жовто-зеленим кольором та має спільну родову належність із наданим на дослідження зразком спеціальної хімічної речовини «Промінь-1», якою оброблялись грошові кошти перед їх врученням  ОСОБА_9 та передачею останнім ОСОБА_7 ;
·        повідомлення начальника ВБКОЗ Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області від 23 травня 2019 року про вчинене кримінальне правопорушення, зокрема про наміри та готування ОСОБА_7 до передачі своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_8 в сексуальну експлуатацію;
·        заяву ОСОБА_8 від 22 травня 2019 року про наміри засудженої продати її сутенеру;
 
·        речові докази:вилучені грошові кошти в сумі 20 000 грн, які ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_9 за передачу йому дочки в сексуальну експлуатацію; серветки, марлеві тампони зі змивами, рукавиці та упакування, використані під час освідування ОСОБА_7 ; розписки засудженої про отримання грошей і передачу своєї дочки ОСОБА_8 «на поруки» ОСОБА_9 .
 
Установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції є належно обґрунтованою та вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
 
Посилання сторони захисту на те, що суди вийшли за межі висунутого обвинувачення вказавши, що ОСОБА_7 решту грошових коштів у сумі 10 000 грн за домовленістю мала отримати протягом кількох найближчих місяців, є необґрунтованими.
 
Так, як убачається з указаних рішень, суди істотних порушень вимог ч. 1 ст. 337 КПК не допустили, за межі висунутого обвинувачення не вийшли та права на захист засудженої не порушували, оскільки, як слідує з обвинувачення, ОСОБА_7 мала намір отримати 30 000 грн, отримала частину обумовленої суми у розмірі 20 000 грн, а решту, 10 000 грн, мала отримати пізніше.
 
Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що всупереч ч. 7 ст. 97 КПК суд першої інстанції у вироку послався на показання працівників правоохоронних органів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 під час спростування показань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 з приводу того, що в ході написання заяви про вчинення кримінального правопорушення на неї здійснювався тиск з боку правоохоронців, а також того, що вона перебувала у стані наркотичного сп`яніння.
 
Так, апеляційний суд зазначив, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_10 вказали на обставини, які особисто сприймали, що заяву про наміри обвинуваченої продати її сутенеру потерпіла ОСОБА_8 писала добровільно, не будучи у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, без будь-якого тиску. Місцевий суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , які узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні і не стосуються наданих потерпілою ОСОБА_8 пояснень слідчому під час здійснення кримінального провадження.
 
Такі показання свідків узгоджуються з даними протоколу про результати здійснення негласної слідчої дії - аудіо,- відеоконтролю особи, де зафіксовано розмови засудженої ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_8 , під час яких засуджена схиляла останню до зайняття проституцією.
 
Крім того, свідок ОСОБА_15 , будучи законним представником потерпілої, указав, що після написання заяви слідчий допитав потерпілу ОСОБА_8 у його присутності, психолога і соціального працівника, без будь-якого тиску, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_8 не перебувала.
 
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи сторони захисту стосовно того, що фактично було проведено не огляд місця події, а обшук затриманої 
ОСОБА_7 з порушенням її права на захист,і дав їм оцінку.
 
Так, у рішеннях зазначено, що вказані доводи спростовуються відеозаписами слідчих дій, з приводу проведення яких ОСОБА_7  жодних зауважень не висловлювала та заяв, в тому числі щодо участі захисника, не робила, добровільно надала для огляду речі. Крім цього, ОСОБА_7 не оспорювала наявності в неї грошей, які їй передав свідок  ОСОБА_9 .
 
Належне подальше оформлення та затримання засудженої жодним чином не стосується проведеного огляду і відповідно не впливає на допустимість фактичних даних, які були встановлені під час огляду місця події, а саме на території парку культури і відпочинку ім. М. Чекмана, що неподалік вул. Проскурівського Підпілля в м. Хмельницькому, де відбувалися події, пов`язані з пред`явленим ОСОБА_7 правопорушенням.
 
Посилання захисника на судове рішення Верховного Суду у кримінальній справі 
№ 756/8425/17 є нерелевантним, оскільки воно стосувалось інших фактичних обставин, де особа заперечувала добровільну видачу наркотичних засобів та оспорювала, що зберігала їх при собі.
 
Суди належним чином перевірили і позицію сторони захисту щодо фактичних даних протоколу огляду місця події, протоколу огляду покупця, протоколу вручення грошових коштів покупцю та протоколу контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.
 
Апеляційний суд дав оцінку доводам сторони захисту щодо незазначення у протоколі огляду покупця часу його складення та зазначення у протоколах огляду й обробки грошей і проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту однакового часу початку цих слідчих дій та вказав, що це не є істотними порушеннями, оскільки огляд покупця та огляд і обробку грошей проводив один працівник поліції в межах однієї негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Також апеляційний суд зазначив про те, що обставини проведення вказаних слідчих дій відображено у протоколах і підтверджено в суді свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких було залучено як понятих.
 
Апеляційний суд надав оцінку з приводу зазначеного у протоколах часу початку і закінчення проведення слідчих дій, з даним висновком погоджується колегія Верховного Суду. При цьому захисник не вказує, які фактичні обставини у протоколах є недостовірними і як вони вплинули на встановлення обставин злочину.
 
Крім того, оскільки сторона захисту не оспорює фактичних обставин, зафіксованих на флешкарті з відеозаписом протоколу огляду місця події від 10 червня 2019 року, та не встановлено суперечностей між записами і обставинами, викладеними в протоколі, колегія суддів не вважає ці порушення істотними, які могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятих рішень.
 
Порушення ст. 104 КПК, допущені в ході упакування флешкарти з відеозаписом слідчої дії, не є такими, які ставлять під сумнів зафіксовані на ній фактичні обставини.
 
Також згідно з протоколом огляду місця події він підписаний уповноваженим слідчим, понятими, присутність яких була обов`язковою, та ОСОБА_7 . Відсутність підписів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_10 не впливає на висновок про допустимість фактичних даних протоколу та в цьому конкретному кримінальному провадженні не є істотним порушенням вимог КПК. Захисник не зауважує, яким чином відсутність підписів указаних осіб вплинула на достовірність змісту протоколу. 
 
Щодо доводів сторони захисту з приводу доступу до державної таємниці та залучення до НСРД неповнолітньої потерпілої, то Верховний Суд у своїй постанові від 5 серпня 2020 року (справа № 51-1840км20) зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 246 КПК негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених КПК. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатися також інші особи. Згідно зі ст. 275 КПК до проведення таких дій слідчий має право залучати інших осіб. Вимог щодо залучення до участі в проведенні НСРД лише осіб, які мають право доступу до державної таємниці, кримінальний процесуальний закон   не  містить.  Крім              цього, 
 
апеляційний суд дав оцінку посиланням захисника щодо залучення неповнолітньої потерпілої до НСРД та вказав, що це не суперечить нормам КПК.
 
Доводи сторони захисту з приводу провокації злочину Суд вважає необґрунтованими, оскільки підбурювання має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. У матеріалах справи немає таких відомостей, і в касаційній скарзі сторони захисту таких конкретних обставин не наведено. 
 
Крім цього, на відсутність провокації вказують розмови засудженої з потерпілою з приводу схиляння останньої до зайняття проституцією, які зафіксовані в протоколі про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи від 31 травня 2019 року та додатку до нього (аудіо записах), де засуджена нагадує потерпілій, що ще тиждень тому просила знайти людину, яка може допомогти займатись проституцією, а у відповідь потерпілої, що така людина є, ініціює призначення зустрічі з нею.
 
Також захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання й пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
 
Як видно із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
 
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винуватої й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
 
У цій справі покарання  ОСОБА_7 суд першої інстанції призначив відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням характеру і обсягу вчинених злочинних дій та їх наслідків, відомості про особу засудженої, яка негативно характеризується та 
вчинила умисний корисливий особливо тяжкий злочин, який визначається високим 
ступенем небезпечності для суспільства, її поведінку до та після вчинення злочину, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (відсутність постійного місця роботи та доходу, наявність фінансових проблем, проживання в неповній сім`ї, які значною мірою обумовили вчинення злочину) та позицію потерпілої, яка просила ОСОБА_7 суворо не карати.
 
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
 
Так, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, позиції потерпілої та особи винуватої суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 149 КК, без конфіскації майна.
 
Виходячи з вказаного, у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7  призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам КПК, та погоджується з наведеними у ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
 
Інші доводи сторони захисту, що стосуються переоцінки фактичних обставин та достовірності доказів, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, що є підставами для безумовного скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 

 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 ? адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року щодо  ОСОБА_7  залишити без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                ОСОБА_3