Ухвала
 
21 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 536/156/14-ц
провадження № 61-2120ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Маліннікова Матвія Володимировича у виконавчому провадженні № 42924283 з примусового виконання виконавчого листа № 536/156/14-ц, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2022 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
26 листопада 2022 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подав касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки вказані причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними та запропоновано заявнику надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку або навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази, а також надати докази сплати судового збору.
 
У січні 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2022 року надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, у якій заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження та додає докази сплати судового збору.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року постановлено вважати неподаною та повернути заявнику.
 
В Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвала Верховного Суду від 24 січня 2023 року оприлюднена 25 січня 2023 року.
 
11 лютого 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у вказаній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області  від 02 травня 2022 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для усунення її недоліків, а саме уточнення касаційної скарги та направлення на адресу суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
20 березня 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме уточнена касаційна скарга та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувана постанова вручена засобами зв`язку заявнику лише 08 листопада 2022 року. На підтвердження надано докази.
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Полтавського апеляційного суду прийнято 25 серпня 2022 року, повний текст якої складено 30 серпня 2022 року та оприлюднено 02 вересня 2022 року.
Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини в рішеннях у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
 
За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
 
Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року вказані заявником підстави було визнано неповажними, заявник в поданій заяві теж не навів достатніх підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
При цьому враховано, що ОСОБА_1 достовірно був обізнаний про це судове провадження, оскільки саме він подав апеляційну скаргу і мав можливість цікавитися прийнятим судовим рішенням у безкоштовному та загальнодоступному реєстрі судових рішень або отримати його копію в суді. Доказів протилежного заявник не надав.
 
Враховуючи викладене, заявник не цікавився розглядом справи та без поважних причин подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Вказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.
 
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Маліннікова Матвія Володимировича у виконавчому провадженні № 42924283 з примусового виконання виконавчого листа № 536/156/14-ц, заінтересована особа - ОСОБА_2 .
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький

                                                                                                             І. В. Литвиненко

                                                                                                             Є. В. Петров