справа № 363/2942/21                                      головуючий у суді І інстанції Свєтушкіна Д.А.
провадження № 22-ц/824/256/2023        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 січня 2023 року                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Войтюком Денисом Васильовичем, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми заподіяних збитків,-
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми заподіяних збитків. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 вересня 2019 року представниками позивача за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено факт без облікового споживання електричної енергії, а саме: самовільне приєднання електропроводки до мережі оператора системи розподілу поза приладом обліку. Порушено схему електролічильника. Електрична енергія, що споживається приладом обліку не обліковується. Представниками позивача було складено акт про порушення № К 0411273. Відповідач з виявленим порушенням погодилась та підписала вище зазначений акт при цьому зазначивши, що приєднання було здійснено найманим працівником, Другий примірник акту № К 041273 від 13.09.2019 року було вручено відповідачу. Крім того, останній повідомили, що комісія оператора системи розподілу з розгляду складеного акта про порушення буде проводити засідання 19.09.2019 року за адресою АДРЕСА_2 , о 09 год. 00 хв. Відповідачка в зазначений в акті порушення час та дату, не з`явилась на засідання комісії з розгляду акта про порушення та належним чином не повідомила про причини неявки. Комісією було вирішено - перенести розгляд акта про порушення на 26.09.2019 року, про що повідомили її поштовим відправленням. 26.09.2019 року, повторно відповідач не з`явився на засідання комісії. Відповідно було прийнято рішення - провести розрахунок суми заподіяних збитків за період 184 дні з 13.03.2019 року по 13.09.2019 року, пункт 3.1.5., формула 2.7. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією. Розрахунок обсягу та вартості недооблікованої електричної енергії, рахунок на оплату та копію протоколу направили відповідачу поштою (копія протоколу № 123 додається, додаток № 5). Однак, оскільки відповідач добровільно збитки у розмірі 27 016,93 грн. не сплатив, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав, стягнення суми заподіяних збитків та судових витрат у розмірі 2 270,00 грн.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми заподіяних збитків задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» суму заподіяних збитків внаслідок не облікованої електричної енергії у розмірі 27 016 (двадцять сім тисяч шістнадцять) гривень 93 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень. 
Не погодившись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Войтюка Дениса Васильовича, подала апеляційну скаргу. 
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідач не був присутнім в судовому засіданні у зв`язку з хворобою та початком збройної агресії Російської Федерації, а, отже, була позбавлена будь-якої можливості прийняти участь в судовому засіданні та надати свої пояснення із запереченнями на вимогу позивача. На думку апелянта, акт про порушення складено із грубим порушенням п. 8.2.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312. Вказує, що позивачем було порушено процедуру складення акту та неправильно зазначено пункт, який ніби то було порушено відповідачем. Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідачка не була повідомлена про дату засідання комісії 26 вересня 2019 року та про результати розгляду акта, а про наявність протоколу дізналася лише 09 липня 2022 року, ознайомившись із повним текстом судового рішення. Вважає, що оператором не було реалізовано право відповідача бути присутнім під час розгляду комісією акта про порушення. Також вказує, що здійснені нарахування комісією є невірними внаслідок нечіткості викладених в акті порушень.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки в даній справі ціна позову становить 27 016 грн. 93 коп. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі» відповідно до Закону України «Про електроенергетику» та ПРРЕЕ, постачає електричну енергію споживачам.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є користувачем послуг з надання електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про користування електричною енергією № 200812484 від 03 жовтня 2011 року.
Згідно акту про порушення № К 041273 від 13 вересня 2019 року, під час перевірки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено порушення пп.8 п 5.5.5; п.8.2.4 п.8.2.5 ПРРЕЕ, а саме: самовільне приєднання струмоприймачів та електропроводки до мережі енергопостачальника поза приладом обліку. Порушено схему підключення лічильника. Як вбачається з акту про порушення № К 041273 ОСОБА_1 підписала вище зазначений акт, та зазначила, що не знала про приєднання, оскільки підключення виконав найманий працівник.
Відповідно протоколу № 123 від 26.09.2019 року комісією було вирішено - провести розрахунок суми заподіяних збитків за період 184 дні з 13.03.2019 року по 13.09.2019 року. ОСОБА_1 , не була присутня на засіданні комісії, про причини неявки не повідомила. Протокол, разом з розрахунком величини вартості та розрахункові документи для оплати збитків надіслано поштою рекомендованим листом відповідачу.
Згідно Розрахунку обсягу вартості необлікованої електричної енергії згідно порядку визначеного ПРРЕЕ, Млєчко Л.М згідно акта № К 041273 від 13.09.2019 року, було нараховану суму завданих збитків у розмірі 27 016,93 грн.
Перевіривши Розрахунк обсягу вартості необлікованої електричної енергії згідно порядку визначеного главою 8.4 ПРРЕЕ, згідно акта № К 041273 від 13.09.2019 року, судом встановлено, що дані розрахунки проведені з дотриманням норм чинного законодавства.
Крім того, з долучених до матеріалів справи фотокопій фіксації факту порушення відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, вбачається порушення, які зазначені в акті.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було завдано позивачу збитків внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, які виразилися в самовільному приєднання електропроводки до мережі оператора системи розподілу поза приладом обліку, загальна сума яких складає 27 016,93 грн.
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правовідносини сторін за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу регулюються спеціальним Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про ринок електричної енергії», загальними нормами ЦК України щодо постачання енергетичними та іншими ресурсами та відшкодування спричинених збитків та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 (надалі - Правила).
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі Закон) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, порушення правил користування енергією.
Учасники ринку, які порушили нормативно правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (ч. 1 ст. 77 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.
Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» деталізовані нормами ПРРЕЕ, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
У пункті 8.2.5 ПРРЕЕ зазначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною у додатку 8 до цих Правил.
Відповідно до підпункту 20 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.
Згідно з пунктом 8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.
Відповідно до п. 8.4.1. ПРРЕЕ, оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.
Відповідно до п. 8.2.6. ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про порушення № К 041273 від 13 вересня 2019 року, під час перевірки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено порушення пп.8 п 5.5.5; п.8.2.4 п.8.2.5 ПРРЕЕ, а саме: самовільне приєднання струмоприймачів та електропроводки до мережі енергопостачальника поза приладом обліку. Порушено схему підключення лічильника. Як видно з акту про порушення № К 041273 ОСОБА_1 підписала вище зазначений акт, та зазначила, що не знала про приєднання, оскільки підключення виконав найманий працівник.
За наслідками розгляду протоколу № 123 від 26.09.2019 року комісією було прийнято рішення - провести розрахунок суми заподіяних збитків за період 184 дні з 13.03.2019 року по 13.09.2019 року. ОСОБА_1 , не була присутня на засіданні комісії, про причини неявки не повідомила. Протокол, разом з розрахунком величини вартості та розрахункові документи для оплати збитків надіслано поштою рекомендованим листом відповідачу.
Згідно Розрахунку обсягу вартості необлікованої електричної енергії згідно порядку визначеного ПРРЕЕ, ОСОБА_1 згідно акта № К 041273 від 13.09.2019 року, було нараховану суму завданих збитків у розмірі 27 016,93 грн.
Таким чином, позивачем надано належні та достатні докази обґрунтованості позовних вимог.
Так, зважаючи на предмет позову (стягнення боргу), визначальним у ньому є саме доведеність факту існування заборгованості, її розмір та правильність проведення такого розрахунку, обґрунтованість підстав для її стягнення У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з конкретним порушенням ПРРЕЕ, дослідженню і оцінці підлягали такі докази, зокрема як: акт порушення, протокол засідання комісії (рішення), розрахунок суми збитків тощо.
При цьому, сам по собі складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення Правил є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил.
Натомість, будучи належним чином повідомленою про наявність даного спору у суді, ОСОБА_1 в свою чергу не зверталася до суду з позовом (зустрічним позовом) про скасування рішення комісії по розгляду Акту, яке оформлено протоколом засідання комісії від № 123 від 26.09.2019. А відтак, вказане рішення є чинним та, відповідно, належним доказом в даній справі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 401/2611/17 (провадження № 61-16533св19) зроблено висновок, що «спірним може бути питання незгоди споживача із рішенням енергопостачальника, оформленого протоколом, про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі зафіксованого в акті порушення ПКЕЕН, що спонукало особу звернутись із цим позовом до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення комісії, оформлене протоколом по розгляду акта про порушення ПКЕЕН. При цьому обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке він вважає порушеним, не суперечить встановленому законодавством порядку вирішення спірних питань, що можуть виникнути між побутовим споживачем і енергопостачальником, перелік яких не є вичерпним. Таким чином, вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕН, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії».
Отже, враховуючи вищевикладену правову позицію, визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем, що стало підставою для нарахування заборгованості, є самостійним способом захисту, який, відповідно, передбачає дослідження правомірності виявлення порушення, складення акту про порушення та його затвердження (прийняття рішення) на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування заборгованості.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК  України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За таких обставин, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо порушення процедури складення акту та неналежного повідомлення про дату засідання комісії, так як вказані обставини не є предметом розгляду в даній справі, оскільки правомірність складання позивачем акту про порушення ПРРЕЕ та його затвердження на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування збитків, не є предметом спору у даній справі. А за наявності чинного рішення комісії щодо стягнення збитків такі доводи не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Отже, враховуючи вищевикладене, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування завдання нею позивачу збитків внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Щодо доводу апелянта про обмеження судом першої інстанції її права прийняти участь в судовому засіданні та надати свої пояснення із запереченнями на вимогу позивача, апеляційний суд зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції неодноразово надсилались поштові повідомлення відповідачу за місцем її проживання (а.с.42, 43). Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідач отримувала поштові повідомлення про виклик до суду та була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 49, 53, 61). При цьому, жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджували неможливість відповідача прибуття в судові засідання та повідомлення про причини неявки, а також неможливості надати суду відзив на позовну заяву відповідачем не надано. Докази хвороби відповідача в матеріалах справи відсутні. Окрім того, щодо посилань апелянта на те, що відповідач не була присутня в судовому засіданні у зв`язку початком збройної агресії Російської Федерації апеляційний суд зауважує, що воєнний стан може бути визнаний поважною причиною, утім оцінка такої причини є індивідуальною, у межах справи, яка розглядається. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною пропуску цих строків. Разом з тим, апелянтом не вказано конкретних підстав, які б перешкоджали їй брати участь в розгляді справи. 
 
Також слід зазначити, що судовий розгляд справи відбувся 17.06.2022 року, тобто за три місяці після закінчення активних бойових дій на території Вишгородського району Київської області.
 
Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, апеляційний суд зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ухвала Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 07 вересня 2022 року в справі № 9901/462/21).
 
Відповідачка була обізнана з правами та обов`язками учасників справи, діями суду після одержання позовної заяви, зокрема, правовою регламентацією процедури відкриття провадження у справі, порядком та строками, протягом яких судом ухвалюються рішення.
 
Також варто зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи все вище наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції викладені у оскаржуваному рішенні є цілком обґрунтованими та законними.
Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Поряд з цим, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Войтюком Денисом Васильовичем, - залишити без задоволення.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                          Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                       О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                  Г.І. Мостова