ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 677/791/22
Провадження № 22-ц/4820/517/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретарі        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        представника позивачки         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальні дії суду першої інстанції

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПАТ «СК «Євроінс Україна») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_2 зазначила, що 24 листопада 2021 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Старокостянтинів - Антоніни, неподалік с. Кременчуки, Хмельницького району, Хмельницької області, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №АР/2046245. Розмір страхової суми на випадок заподіювання шкоди життю та здоров`ю потерпілого становить 260 000 грн, на випадок заподіяння шкоди майну потерпілого - 130 000 грн.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди його дружині ОСОБА_2 і дитині ОСОБА_3 завдана майнова та моральна шкода.
Відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) позивачка подала ПАТ «СК «Євроінс Україна» заяву про страхове відшкодування, а саме 216 000 грн шкоди у зв`язку з втратою годувальника (пункт 27.2 статті 27) і 72 000 грн моральної шкоди (пункт 27.3 статті 27). Однак ця заява залишилася без задоволення та без відповіді.
Оскільки нарахована сума відшкодування (288 000 грн) перевищує ліміт відповідальності страховика, то з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачки підлягає стягненню шкода, пов`язана із смертю потерпілого, у розмірі 260 000 грн.
ПАТ «СК «Євроінс Україна» прострочило виплату страхового відшкодування, тому воно зобов`язане сплатити позивачці 14 887 грн 67 коп. пені, 1 624 грн 11 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 15 288 грн інфляційних втрат за період з 7 квітня по 21 червня 2022 року.
За таких обставин ОСОБА_2 просила суд стягнути з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на свою користь 260 000 грн страхового відшкодування, 14 887 грн 67 коп. пені, 1 624 грн 11 коп. трьох процентів річних і 15 288 грн інфляційних втрат у зв`язку з простроченням страхової виплати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 260 000 грн страхового відшкодування, 14 887 грн 67 коп. пені, 1 624 грн 11 коп. трьох процентів річних і 15 288 грн інфляційних втрат у зв`язку з простроченням страхової виплати.
Стягнено з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 14 466 грн 04 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнено з Стягнено з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь держави 2 918 грн судового збору.
Суд керувався тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу настала смерть велосипедиста ОСОБА_5 . Оскільки цивільна-правова відповідальність водія  ОСОБА_4  як володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована за договором обов`язкового страхування, то відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого.
Право на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , мають його дружина ОСОБА_2 , повнолітня дочка ОСОБА_5 і неповнолітня дочка ОСОБА_3 . Оскільки відсутні дані про заробіток потерпілого ОСОБА_5 на момент завдання шкоди, то розмір відшкодування слід визначати з розрахунку мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку (6 000 грн).
На умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV, ПАТ «СК «Євроінс Україна» зобов`язане виплатити утриманцям померлого страхове відшкодування одноразовим платежем у розмірі 216 000 грн, який дорівнює 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (6000?36). Також згідно пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-ІV відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_5 , його дружині ОСОБА_2 і дитині ОСОБА_3 з розрахунку, що розмір частки кожної з них становить 24 000 грн (6000?12:3). При цьому не враховується частка повнолітньої дочки потерпілого, ОСОБА_5 , яка не зверталася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки розмір страхового відшкодування (264 000 грн) перевищує ліміт відповідальності страховика, то на користь ОСОБА_2 повинна бути здійснена регламентна виплата у розмірі 260 000 грн.
У визначений Законом №1961-ІV строк ПАТ «СК «Євроінс Україна» не виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування, внаслідок чого з нього на користь позивачки слід стягнути суму боргу, пеню, проценти від простроченої суми та інфляційні нарахування.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Євроінс Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди, під час якої водій ОСОБА_4 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , органами Національної поліції ведеться досудове розслідування за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Процесуальне рішення у кримінальному провадженні відсутнє, тому ПАТ «СК «Євроінс Україна» призупинило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування. Оскільки відповідач не прострочив виконання грошового зобов`язання, то він не повинен сплачувати ОСОБА_2 пеню, проценти від простроченої суми та інфляційні нарахування. Крім того, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини велосипедиста ОСОБА_5 , у зв`язку з чим мають місце підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки встановленим обставинам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно.
Крім того, суд неправильно витлумачив норми статті 36 Закону №1961-ІV та статті 625 ЦК України.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення в частині стягнення пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 3 липня 2006 року ОСОБА_5 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_4 є володільцем автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
11 липня 2021 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» і ОСОБА_4  уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АР/2046245), за умовами якого ПАТ «СК «Євроінс Україна» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 16 липня 2021 року до 15 липня 2022 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 130 000 грн (франшиза - 2 600 грн).
24 листопада 2021 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Старокостянтинів - Антоніни, неподалік с. Кременчуки, Хмельницького району, Хмельницької області, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , у результаті чого той помер на місці пригоди.
Того ж дня слідчий Чорноволюк В.І. вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (кримінальне провадження №12021240000000588). Наразі досудове розслідування не закінчене.
5 січня 2022 року ОСОБА_2 у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «СК «Євроінс Україна» з заявою про страхове відшкодування.
ПАТ «СК «Євроінс Україна» не здійснило страхове відшкодування.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо підстав відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та виплати страхового відшкодування

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункти 1, 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
В силу статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Із положень частини першої статті 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з частиною першою статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Закон №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
В силу статті 3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Із положень пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV слідує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої потерпілому завдана майнова шкода, страховик зобов`язаний відшкодувати цю шкоду у межах страхової суми. При цьому страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати лише з підстав, установлених договором або законом.
Отже, цивільно-правова відповідальність особи за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-ІV порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 квітня 2022 року (справа №447/2222/20), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті якої настала смерть велосипедиста ОСОБА_5 .
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПАТ «СК «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а ОСОБА_2 у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою про страхове відшкодування, що давало їй і дитині право на отримання страхової виплати.
Сторони визнали, що дорожньо-транспортна пригода сталася з участю забезпеченого транспортного засобу, тобто мав місце страховий випадок, у зв`язку з чим у застрахованої особи виникає зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілого. Водночас ПАТ «СК «Євроінс Україна» не довело відсутність вини володільця автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді, а також її виникнення внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «СК «Євроінс Україна» зобов`язане відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого ОСОБА_5 .
Відсутність процесуального документа у кримінальному провадженні щодо наявності чи відсутності вини водія автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призупинення виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування не ґрунтуються на законі.

б) щодо розміру страхового відшкодування

Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті . Шкода відшкодовується : дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті (частина перша).
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга).
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (частина третя).
Відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.  За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Як передбачено частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
В силу частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Статтею 23 Закону №1961-ІV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно зі статтею 27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1).
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5).
За змістом указаних правових норм у разі настання страхового випадку, пов`язаного зі смертю потерпілого, страховик зобов`язаний відшкодувати утриманцям і членам сім`ї потерпілого майнову та моральну шкоду.
Законом визначено коло осіб (утриманців), які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. До таких осіб відносяться діти померлого, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника до досягнення ними 18 років.
При визначенні розміру відшкодування береться до уваги середньомісячний заробіток дохід потерпілого. Якщо потерпілий на момент нещасного випадку не працював, то відповідно до частини другої статті 1195 ЦК України розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц).
Сума заробітку ділиться на кількість осіб, які мають право на відшкодування, з урахуванням померлого та тих працездатних осіб, які перебували на утриманні, але не мають права на відшкодування.
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.
Щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV, необхідно розуміти таким чином: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Водночас страховик має право, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. При цьому, за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Такий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 грудня 2022 року (справа №304/936/19).
Також нормами Закону №1961-ІV визначено коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. До таких осіб віднесені чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені) потерпілого. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди на одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Суд першої інстанції правомірно обчислив розмір страхового відшкодування виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої статтею 8 Закону України від 15 грудня 2020 року №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
При цьому суд обґрунтовано керувався тим, що на час настання страхового випадку на утриманні ОСОБА_5 перебували малолітня дочка ОСОБА_3 і повнолітня дочка ОСОБА_5 , а право на відшкодування моральної шкоди мають члени сім`ї померлого - дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_5 
ПАТ «СК «Євроінс Україна» не висловило заперечень проти здійснення страхового відшкодування одноразовою виплатою на користь ОСОБА_2 , яка після смерті чоловіка самостійно утримує дитину та перебуває у скрутному матеріальному становищі.
Отже, визначений судом розмір відшкодування шкоди: 216 000 грн - шкоди у зв`язку з втратою годувальника на користь неповнолітньої ОСОБА_3 (6000?36) і 48 000 грн моральної шкоди на користь дружини ОСОБА_2 і дочки ОСОБА_3 (6000?12:3?2), - є правильним. У зв`язку з цим, суд правомірно присудив з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 260 000 грн.
ПАТ «СК «Євроінс Україна» не надало суду належних і допустимих доказів вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, а страхова виплата пов`язана з відшкодуванням шкоди, завданої смертю годувальника, тому в силу статті 1193 ЦК України розмір страхового відшкодування не може бути зменшений судом.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру страхової виплати не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

в) щодо пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Як передбачено частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Частиною другої статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із положень пунктів 36.2 і 36.5 статті 36 Закону №1961-ІV слідує, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що зобов`язання повинне виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (пеня), розмір якої встановлюється договором або законом.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором або законом.
У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За загальним правилом страховик зобов`язаний здійснити страховий платіж не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Невиконання цього обов`язку тягне за собою виплату страховиком пені, інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.
Водночас, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-ІV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Оскільки досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди не закінчене, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо результату кримінального провадження, то вина ПАТ «СК «Євроінс Україна» у невиплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування відсутня, що виключає можливість покладення на нього цивільно-правової відповідальності у виді пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 квітня 2022 року (справа №447/2222/20).
Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову ОСОБА_2 в частині стягнення з ПАТ «СК «Євроінс Україна» пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про обґрунтованість позову в частині стягнення пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань, а тому в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
В позові ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення 14 887 грн 67 коп. пені, 1 624 грн 11 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 15 288 грн інфляційних втрат слід відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина третя статті 133 ЦПК України).
Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ОСОБА_2 заявлено з ціною 291 799 грн 78 коп. та задоволено на суму 260 000 грн, тобто на 89,1% (260000?100:291799,78).
Тому з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь держави слід присудити 2 599 грн 94 коп. судового збору за подання позову (291799,78?1%?89,1%). Водночас з Державного бюджету на користь ПАТ «СК «Євроінс Україна» має бути повернуто 477 грн 10 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (4377?10,9%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь держави слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 2 122 грн 84 коп. (2599,94-477,10).
В силу статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За змістом ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги від 10 грудня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 і адвокатом Гнідком С.І. (а.с. 26-28), останній надавав ОСОБА_2 професійну правничу допомогу у справі як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Із актів наданих послуг від 21 червня 2022 року №1 (а.с. 29) і від 26 лютого 2023 року №2 (а.с. 150) слідує, що адвокат Гнідко С.І. надав ОСОБА_2 юридичні послуги в суді першої інстанції на суму 14 466 грн 04 коп., а в суді апеляційної інстанції - на суму 3 250 грн.
Згідно квитанцій від 28 жовтня 2022 року (а.с. 59) і від 26 лютого 2023 року (а.с. 151) ОСОБА_2 оплатила ці послуги загальною вартістю 17 716 грн 04 коп.
Загалом, розмір витрат ОСОБА_2 на оплату послуг адвоката Гнідка С.І. є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт. До того ж, ПАТ «СК «Євроінс Україна» не ставить під сумнів розмір цих судових витрат.
Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково (на 89,1%), то з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь останньої слід присудити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 785 грн (17716,04?89,1%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити частково.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2022 року в частині задоволення позову про стягнення пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.
В позові ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення 14 887 гривень 67 копійок пені, 1 624 гривень 11 копійок трьох процентів річних від простроченої суми та 15 288 гривень інфляційних втрат відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (місцезнаходження - 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 102; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 22868348) на користь держави (одержувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, рахунок UA608999980313181206080022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)) 2 122 гривні 84 копійки судового збору.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (місцезнаходження - 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 102; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 22868348) на користь  ОСОБА_2  (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 15 785 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2023 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Шовкун В.О.                
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 32