Справа №581/110/22 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сізов Д. В.	
Номер провадження 33/816/11/23 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 січня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 581/110/22 за апеляційною скаргою захисника ВЕРЕЩАГІНА Д. Б. на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 05.05.2022, якою на 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
накладене стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
установив:
У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат ВЕРЕЩАГІН Д. Б. просить скасувати постанову судді та повернути матеріали до Липоводолинського ВП ГУНП в Сумській області для доопрацювання, так як попри подану ОСОБА_2 заяву про відкладення судового засідання справа розглянута без його участі, в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 не був присутній в судовому засіданні, а копію постанови отримав 16.05.2022.
Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 05.05.2022 на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 496,20 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 07.04.2022 о 22 год. 20 хв. по вул. Дружби у с. Семенівка Роменського району Сумської області ОСОБА_2 керував автомобілем Opel Zafira н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушивши своїми діями п. 2.9 (а) ПДР.
Апеляційний розгляд справи з додержанням вимог ст. 268, 277-2, 294 КУпАП призначався на 22.07.2022, 21.09.2022, 09.11.2022 і кожного разу судове засідання відкладалося за клопотанням сторони захисту через проходження ОСОБА_2 військової служби. У судове засідання, призначене на 17.01.2023, ОСОБА_2 також не з`явився, але від нього надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на стаціонарному лікуванні.
Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_2 , оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 294 КУпАП. Апеляційним судом було надано більш ніж достатньо можливостей для ОСОБА_2 реалізувати своє право на доступ до суду, брати участь в розгляді справи, так як судові засіданні призначалися чотири рази протягом тривало періоду часу, своєї правової позиції в будь-який доступний спосіб ОСОБА_2 не висловив, а відтак такі дії неодмінно перешкоджають справедливому розгляду справи протягом розумного строку.
Клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового розгляду не спростовує вказаних висновків, так як його неявка за неведених вище обставин не є перешкодою для розгляду справи згідно ст. 294 КУпАП, і незважаючи на те, що апеляційна скарга подана самим захисником, він також не з`явився до апеляційного суду 17.01.2023.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32). 
Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копія постанови отримана ним лише 16.05.2022, а апеляційна скарга подана 17.05.2022, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП).
Як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення разом із додатками надійшов до суду першої інстанції 20.04.2022, а судовий розгляд вперше був призначений на 28.04.2022. 27.04.2022 ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він був призваний на військову службу. Наступне судове засідання було призначено на 05.05.2022. Напередодні 04.05.2022 від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення судового засідання через сімейні обставини.
Суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання, а викладені в його заяві обставини не підтверджені належними доказами, тому не є поважними.
Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.
Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову у справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції – важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».
Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП, виходячи із основних (загальних) засад судочинства, закріплених в Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , оскільки від нього надійшла заява про відкладення судового засідання, що унеможливлювало здійснення розгляду справи без його участі 05.05.2022, так як до цього судове засідання відкладалося лише один раз. При цьому суд першої інстанції не був обмежений процесуальними строками накладення стягнення (ст. 38 КУпАП), тому залишення без задоволення клопотань захисту не відповідало завданням КУпАП, внаслідок чого рішення судді підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права (ст. 268 КУпАП), а апеляційна скарга задоволенню у цій частині.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що 07.04.2022 о 22 год. 20 хв. по вул. Дружби у с. Семенівка Роменського району Сумської області ОСОБА_2 керував автомобілем Opel Zafira н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушивши своїми діями п. 2.9 (а) ПДР, що крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 174391 від 07.04.2022, об`єктивно підтверджується: 
- роздруківкою показників огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 07.04.2022, результат тесту – 2,040/00;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_2 на місці зупинки керованого ним т/з на пропозицію працівників поліції пройшов огляд стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з результатом якого був згоден.
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння не підлягають задоволенню, так як з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП ця обставина суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази – недопустимими. При вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_2 , оскільки не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, враховуючи при цьому те, що ОСОБА_2 поставив свій підпис в роздруківці показників огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу.
З огляду на викладене, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_2 як водій т/з порушив вимоги п. 2.9а ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останнього необхідно визнати винним у вчиненні цього правопорушення та накласти стягнення, установлене санкцією цієї норми закону, а також стягнути одночасно на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –
постановив:
Поновити захиснику ВЕРЕЩАГІНУ Д. Б. строк на апеляційне оскарження постанови судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 05.05.2022.
Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 05.05.2022 відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (реквізити для сплати: отримувач ГУК Сумська область, 21081300; код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37970404; рахунок IBAN – UA628999980313090149000018001).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн (реквізити для сплати: отримувач коштів – ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37993783; рахунок IBAN – UA908999980313111256000026001; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету – 22030106).
Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.
У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови стягується:
- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;
- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов