КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №368/1044/19                                                                                        головуючий у І інстанції: Шевченко І.І. провадження 22-ц/824/10093/2022                                                                                          доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 грудня 2022 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.
за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОбухівської районної ради Київської області на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської районної ради Київської області, Державної Казначейської служби України, Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок прийняття незаконного рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що він з 19 жовтня 2015 року він, відповідно до розпорядження Президента України Петра Олексійовича Порошенка від 15 жовтня 2015 року працював на посаді голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області.
13 липня 2017 року Кагарлицькою районною радою VII скликання з порушенням вимог законодавства, зокрема, без включення цього питання до порядку денного позачергової сесії та без його обговорення у постійних комісіях, без проведення колективного й вільного обговорення його депутатами на сесії, було прийняте рішення сесії «Про висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації                    ОСОБА_1 ».
Незаконне рішення Кагарлицької районної ради було оскаржено до Кагарлицького районного суду Київської області.
18 грудня 2018 року Шостий апеляційний суд виніс постанову, якою було скасовано рішення Кагарлицького районного суду від 12 вересня 2018 року, та задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення Кагарлицької районної ради «Про висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 ».
З висновками Шостого апеляційного адміністративного суду погодився і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду, що підтвердужується постановою від 24 липня 2019 року.
Проте, висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації простою більшістю голосів складу місцевої ради є, підставою для відправлення Президентом України відповідного голови у відставку.
Таким чином, внаслідок незаконного рішення районної ради, яке на сьогодні скасовано, ОСОБА_1 було звільнено з посади Голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області і припинено його публічну службу.
Вказував, що за період роботи, його загальний стаж роботи складає 30 років, з яких на державній службі він перебував понад 25 років, в тому числі на посаді голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, він зарекомендував себе як відповідальний та досвідчений керівник, порядна людина та професіонал своєї справи. 
За весь час його трудової діяльності жодних нарікань на нього, як на працівника ні з боку керівництва, ні з боку працівників ніколи не було. В колективах його завжди поважали та вважали добропорядною, чесною і відповідальною людиною, про що свідчать державні нагороди: орден «За мужність III ступеню», орден «Данила Галицького», відзнака МО України «Знак Пошани», відзнака МВС України «За бездоганну службу її ступеню», подяки голови адміністрації Київської області, голови Київської обласної ради, всеукраїнських громадських організацій.
Зазначав, що протиправним рішенням Кагарлицької районної ради йому було завдано значної моральної шкоди. Наслідком протиправного рішення відповідача, стало його наступне звільнення з публічної посади. Це призвело до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні, знищило його як посадовця та публічну особу. Всі його багаторічні напрацювання було знівельовано одним рішенням. І по сьогодні він прикладає додаткові зусилля для організації свого життя.
Вважав, що відповідач Кагарлицька районна рада, а наданий час Обухівська районна рада, як правонаступник, повинна йому відшкодувати моральну шкоду.
Просив стягнути з Обухівської районної ради Київської області на свою користь моральну шкоду в розмірі 864 000 грн., але не менше ніж 144 мінімальних заробітних плат, що будуть установлені на момент розгляду справи судом.
 
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 01 червня 2022 року позов задоволено частково. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, голова Обухівської районної ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Вважає, що позивач повністю відновив своє порушене право шляхом оскарження рішення Кагарлицької районної ради. 
Вказує, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, а наявний висновок не містить встановлення взаємозв`язку між погіршенням психічного здоров`я позивача та прийняттям рішення Кагарлицькою районною радою, щодо висловлення йому недовіри. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказував, що під час судового слідства було проведено судову психологічну експертизу, відповідно до висновку якої прийняте незаконне рішення Кагарлицькою районною радою спричинило погіршення психологічного здоров`я позивача і заподіяло йому моральну шкоду. 
Зауважує, що у відповідності до вказаного висновку орієнтовний еквівалент грошової компенсації який підлягає стягненню становить 144 мінімальні заробітні плати.
Зазначає, що позивач займав керівну посаду, а прийняте незаконне рішення набуло широкого розголосу та привернуло увагу суспільства, що вплинуло не лише на позивача, а і на життя його родини. 
 
В судовому засіданні представник Обухівської районної ради та голова Обухівської районної ради доводи апеляційної скарги підтримали, представник ОСОБА_1 виступив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Обухівська районна рада є правонаступником Кагарлицької районної ради, а відтак завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована відповідачем, при цьому її розмір має бути зменшений, відносно визначено позивачем. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, в частині визначення розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.
 
ОСОБА_1 з 19 жовтня 2015 року відповідно до розпорядження Президента України Петра Олексійовича Порошенка від 15 жовтня 2015 року № 747/2015-рп «Про призначення ОСОБА_1 головою Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області», був призначений та працював на посаді голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області.
13 липня 2017 року рішенням Кагарлицької районної ради VII скликання № 226-24-VII «Про висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 » у відповідності до статті 118 Конституції України, пункту 29 статті 43, пункту 1, 3 статті 59, частини 3 статті 72 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та враховуючи результати таємного голосування районна рада вирішила:
1. Затвердити протокол засідання лічильної комісії Кагарлицької районної ради від 13 липня 2017 року про результати таємного голосування щодо висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 .
2. На підставі результатів таємного голосування висловити недовіру голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 .
3. Доручити виконавчому апарату районної ради направити рішення сесій Президенту України для прийняття відповідного рішення.
Висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації ОСОБА_1 простою більшістю голосів складу місцевої ради є, згідно норми частини дев`ятої статті 118 Конституції та норми пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», підставою для відправлення Президентом України відповідного голови у відставку.
На підставі рішення Кагарлицької районної ради Київської області, 01.09.2017 року Президентом України Петром Порошенком було здійснено розпорядження № 166/2017-рп «Про відставку голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області», внаслідок якого ОСОБА_1 , було звільнено з посади Голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області і припинено його публічну службу.
Рішення Кагарлицької районної ради VII скликання № 226-24-VII «Про висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 » було оскаржено позивачем ОСОБА_1 до Кагарлицького районного суду Київської області.
12 вересня 2018 року Кагарлицький районний суд Київської області ухвалив рішення у адміністративній справі № 368/1337/17 за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької районної ради VII скликання про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кагарлицької районної ради VII скликання № 226-24- VII від 13.07.2017 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовив повністю.
18 грудня 2018 року Шостий апеляційний суд виніс постанову, якою було скасовано рішення Кагарлицького районного суду від 12.09.2018 року, та задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення Кагарлицької районної ради VII скликання № 226-24-VII «Про висловлення недовіри голові Кагарлицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 ».
Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 368/1337/17 за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької районної ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення - залишено без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7,8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Частиною першою та другою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
Статтею 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, визначені статтею 1173 ЦК України.
Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Великою Палатою Верховного Суду 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19 .
Відповідно до вимог статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
 
Місцевий суд вірно зазначив, що Обухівська районна рада є правонаступником Кагарлицької районної ради, тому відповідальність згідно чинного законодавства, що відповідачем не спростовується. 
Колегія суддів зазначає, що позивач займав на час прийняття рішення керівну посаду в органах місцевого самоврядування Кагарлицького району, прийняття рішення, яке було визнано незаконним, неодмінно спричинило ОСОБА_1 моральну шкоду, що підтверджується висновком експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Ірхіна Ю. та Тамакової Т. № 34277/34278/19-61 від 12 липня 2021 року.
Факт наявності моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_3 незаконним рішення, не спростовано. 
Крім того, в судовому засіданні голова Обухівської районної ради Київської області погодився із доводами представника позивача, з приводу наявності моральної шкоди спричиненої незаконним рішення, однак вважав, що її розмір є значно меншим, аніж визначений судом першої інстанції.
Колегія суддів також приходить до висновку, що розмір моральної шкоди визначений місцевим судом є завищеним та не відповідає критеріям розумності та справедливості. 
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є незаконне рішення Кагарлицької районної ради, що було встановлено рішенням суду, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який визначений судом першої інстанції, є дещо завищеним.
Під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд першої враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих особі, наявність перешкод у реалізації його життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості, та дійшов висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди в розмірі 65 000 грн.
При цьому, колегія суддів не вбачає за необхідне визначати моральну шкоду в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати в даній категорії справ, а вважає за можливе враховувати обставини справи, досліджені судовими експертами               Ірхіною Ю. та Тамаковою Т. , задля визначення розміру моральної шкоди.
Зокрема, приймається до уваги наявність встановлених поведінкових проявів та зміна характеру взаємодії з соціумом ОСОБА_3 .
Експертами встановлено, з чим погоджується апеляційний суд, що ОСОБА_3 втратив нормальні життєві зв`язки, що призвело до змін його звичного способу життя, життя його сім`ї, ці зміни на сьогодні йому не вдається відновити, це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого власного життя та життя його родини.
Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнав позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 65000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди та буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.
Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.
При цьому суд вважає розрахунок розміру моральної шкоди, зроблений позивачем, є не прийнятним, значно завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
 
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищевикладені висновки, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити, в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, а саме визначити її в сумі 65 000 грн.
 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Обухівської районної ради Київської області задовольнити частково. 
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 червня                            2022 року змінити в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню  з Обухівської районної ради Київської області на користь ОСОБА_1 , а саме визначити її в сумі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «26» грудня 2022 року.

 
Головуючий
 
Судді: