ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року                                                                           Справа № 903/741/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

за участю представників сторін:
позивача - кер. Слободян О.Ю., адв. Сковронський Т.С.
відповідача - адв. Місюк Р.П.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід"
на рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р., ухваленого                                      у м. Луцьку, повний текст складено 09.12.2022 р.             
у справі № 903/741/22 (суддя В.А. Войціховський)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж"
до відповідача Приватного підприємства "Захід"
про стягнення 1680000 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі № 903/741/22 позов Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж" до Приватного підприємства "Захід" задоволено. Відповідно до рішення підлягає стягненню з Приватного підприємства "Захід" на користь Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж" 1680000 грн. заборгованості, здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Приватне підприємство "Захід" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі № 903/741/22 повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж".
Вважає, що суд першої інстанції, окрім обставин оформлення первинних документів, взагалі усунувся від з`ясування наявності або відсутності реального руху продукції.
Доводить, що фактично поставки продукції за наявними у матеріалах справи видатковими накладними не відбулося, і у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на здійснення перевезення вугільної продукції у визначених об`ємах, зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця. 
Зазначає також, що відсутні докази декларування спірних господарських операцій саме відповідачем, проте суд першої інстанції не взяв до уваги такі доводи відповідача і побудував своє рішення виключно на доводах сторони позивача.
Посилається на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка наведена у постанові від 06.09.2022 р. у справі № 916/1195/21.
Вказує також, що акт звірки не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; вивірка згідно з актом виконана за період з 01.01.2020 р. по 30.09.2020 р., проте на останньому наявна вказівка на час його формування, а саме 10.08.2020 р., тобто - акт сформовано за півтора місяці до закінчення періоду, який він декларує, що додатково вказує на його недостовірність та необхідність його перевірки. На думку скаржника правдивість даних можна перевірити виключно проведенням судової експертизи.
Стверджує, що акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020 р. та видаткові накладні № ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270000 грн., № ІВ-2 від 29.08.2018 р. на 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 р. на 280000 грн., № ПП-ЗВ003 від      28.12.2018 р. на суму 280000 грн. не підписувались уповноваженою особою відповідача, і підписи в цих документах вчинені невідомою особою.
За таких обставин вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи порушив принцип змагальності сторін, оскільки відмовив у призначені експертизи і фактично позбавив сторону відповідача можливості довести свою позицію належним доказом (висновком експерта). Просить в межах апеляційного перегляду даної справи призначити судову почеркознавчу експертизу. Проведення судової експертизи просить доручити експертам Волинського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України та поставити на вирішення експертам наступні питання: "Чи виконані підписи, здійснені в графах отримав (ла) видаткових накладних: №ІВ-1 від 28.08.2018 р. на суму 270000 грн., № 1В-2 від 29.08.2018 р. в розмірі 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018 р. на суму 260000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № 1111- ЗВ002 від 28.11.2018 р. в сумі 280000 грн., № ПП - ЗВООЗ від 28.12.2018 р. в сумі 280000 грн., акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2020 р. головним бухгалтером ПП “Захід” Павловською З.Й.?".
Скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив неповне та необ`єктивне встановлення і дослідження всіх обставин справи, тому рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі № 903/741/22 підлягає скасуванню. Просить ухвалити нове рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач Приватне акціонерне товариство "Сокальагроспецмонтаж" подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому звертає увагу, що доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відповідач не визнає факту підписання видаткових накладних та заперечує факт проведення господарської операції.
Вважає, що такі доводи відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивач посилається на принцип правової визначеності, норми ст. 75 ГПК України і доводить, що 17 січня 2022 року Господарським судом Волинської області за результатами розгляду справи № 903/731/21 за позовом ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" до ПП "Захід" про стягнення 1680000 грн. було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей (вугільної продукції).
В подальшому, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду       № 903/731/21 від 19 квітня 2022 р. вищевказане рішення було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову було відмовлено.
Разом з тим, у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду як  про підставу для відмови у задоволенні позову вказано, що у позивача відсутній підписаний двома сторонами договір поставки б/н від 28.03.2017р. та той факт, що відповідач заперечує підписання останнього, тому колегія суддів встановила, що договір поставки №б/н від 28.03.2017 р. як підстава позовних вимог - сторонами не укладений.
Стверджує, що у постанові від 19 квітня 2022 року Північно-західного апеляційного господарського суду у справі № 903/731/21 встановлено, що відбулася поставка позивачем відповідачу вугільної продукції на суму 1680000 грн. за вказаними спірними видатковими накладними.
Також звертає увагу, що у справі № 903/731/21 судом першої інстанції досліджувалися оригінали видаткових накладних за № ІВ-І від 28.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-2 від 29.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018 р. на суму 260000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 р. на суму 280000 грн., № ПП-ЗВ003 від 28.12.2018 р. на суму 280000 грн. на суму загальну суму 1680000 грн. та акт звірки за період 01.07.2017 р. по 30.09.2020 р. 
Також у справі № 903/731/21 були спростовані доводи скаржника/відповідача про те, що він не підписував видаткові накладні та акт звірки за 01.07.2017 р. по 30.09.2020 р., оскільки, як убачається із видаткових накладних, вони підписані та скріплені печаткою відповідача, при цьому жодних заяв до правоохоронних органів про викрадення чи зникнення печатки відповідач не заявляв, як і не заявляв в межах справи № 903/731/21 клопотання про призначення експертизи для встановлення факту підробки печатки.
Щодо акту вивірки позивач зауважує, що акт також скріплений печаткою відповідача, тому такий акт був сформований саме відповідачем ПП «Захід», а тому доводи відповідача не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Вказує, що позивач вправі сам визначати перелік письмових доказів, яким він обґрунтовує свою правову позицію, тому є безпідставними доводи відповідача, що позивачем не долучені до позовної заяви документи, які відповідач бажав би дослідити в суді. Наголошує, що відповідач вправі заявити клопотання про витребування доказів у іншої сторони, проте при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем не заявлялось жодних клопотань про витребування доказів.
Звертає увагу, що відповідачем, в свою чергу, також не надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку ПП «Захід», які могли б спростувати або підтвердити отримання відповідних матеріальних цінностей, а тому твердження відповідача про неповне з`ясування обставин справи та дослідження доказів є необґрунтованим.
Просить апеляційну скаргу Приватного підприємства “Захід” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі   № 903/741/22 - без змін.

Приватне підприємство “Захід” подало суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідач/скаржник посилається на правові висновки, які наведені Верховним Судом у постановах від 04.11.2019 р. у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 р. у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 р. у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 р. у справі № 924/233/18, від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19, і наголошує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тому розглядаючи справи, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару, зокрема - обставини перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.
Також звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 р. у справі № 910/14900/19, де зазначено, що за загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Доводить, що у даній справі суд першої інстанції, окрім обставин оформлення первинних документів, взагалі усунувся від з`ясування наявності або відсутності реального руху такого товару, зокрема, обставин здійснення перевезення товару, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, чим порушив норми законодавства про обов`язкове врахування висновків про застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Вважає безпідставним твердження позивача щодо преюдиційності у даній справі          № 903/741/22 обставин, встановлених судами у справі №  903/731/21. Посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі           № 910/11870/20 щодо умов застосування преюдиційних фактів, де зазначено, що суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність  обставин справи, які входять до предмета доказування. Обґрунтування судових рішень тільки на обставинах, встановлених у інших справах, без належного дослідження інших доказів та обставин справи свідчить про недотримання принципу змагальності, порушення умов застосування судами преюдиційних фактів, що відповідно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Звертає увагу, що в першому абзаці позовної заяви ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" вказує, що саме позивачем було поставлено на ПП «Захід» 840 тонн вугільної продукції, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення такої поставки, а сторона відповідача категорично заперечує такий факт. Доводить, що позивач жодним чином не вказує та не зазначає, у який спосіб товар був ним поставлений, натомість перекладаючи необхідність доказування неотримання товару на сторону відповідача. 
Пояснює, що в бухгалтерському обліку ПП «Захід» не відображено прихід товару від ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж", оскільки такий реально поставлений не був, а доказом, який може це підтвердити, може бути висновок експертизи, яка може бути проведена по наданих позивачем видаткових накладних та акту звірки.
Просить врахувати відповідь на відзив при розгляді справи.

В судовому засіданні 28.02.2023 р. представниками Приватного підприємства "Захід" підтримані доводи апеляційної скарги, а також підтримано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представники Приватного акціонерного товариство "Сокальагроспецмонтаж" проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечили та надали заперечення на доводи апеляційної скарги.
Ухвалою  Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2023 р. у задоволенні клопотання відмовлено.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Приватне акціонерне товариство "Сокальагроспецмонтаж" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Захід" про стягнення 1680000 грн. заборгованості по оплаті за поставленк у серпні-грудні 2018 року вугільну продукцію.
На підтвердження позовних вимог про стягнення боргу позивач Приватне акціонерне товариство "Сокальагроспецмонтаж" надав суду видаткові накладні № ІВ-1 від 28.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-2 від 29.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018 р. на суму 260000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 р. на суму 280000 грн., № ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. на суму 280000 грн. /а.с.8-13 у т.1/.
 Також позивач пояснив, що за результатами проведеної сторонами вивірки взаємних розрахунків за господарськими операціями за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2018 р. Приватним підприємством "Захід" та Приватним акціонерним товариством "Сокальагроспецмонтаж" складений і підписаний уповноваженими представниками акт звірки взаємних розрахунків від 30.09.2020 р. /а.с.14 у т.1/, який, крім того, скріплений відбитками печаток господарюючих суб`єктів. 
Відповідач заперечує поставку товару і доводить, що видаткові накладні та акт вивірки уповноваженою особою Приватного підприємства "Захід" не підписувалися, підписи у накладних та акті звірки виконані невідомою особою, тоді як відбиток печатки (штамп) на документах подібний до печатки ПП "Захід", однак не був проставлений підприємством відповідача.
Господарський суд Волинської області відповідно до оскаржуваного рішення позов задоволив, і колегія суддів погоджується з таким рішенням, враховуючи наступне.
За змістом частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст.ст.173-174 ГК України господарські зобов`язання виникають з господарського договору тощо. При цьому згідно з ч.7 ст.179, ч.1 ст.181 ГК України (в редакціі на час спірних правовідносин серпень-грудень 2018 року) та ч.2 ст.207 ЦК України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Необхідність дотримання письмової форми обумовлена ст.208 ЦК України. Разом з тим, згідно зі ст.207 ЦК України та ст.181 ГК України договір може бути укладений в письмовій формі не тільки шляхом складання єдиного документу, і правочин/договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялись сторони. 
Колегія суддів встановила, що надані суду видаткові накладні № ІВ-1 від      28.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-2 від 29.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018 р. на суму 260000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № ПП ЗВ002 від 28.11.2018 р. на суму 280000 грн., № ПП ЗВ003 від 28.12.2018 р. на суму 280000 грн. /а.с.8-13/ за своїм змістом підтверджують передачу позивачем як постачальником і одержання відповідачем як одержувачем і платником вугільної продукції на загальну суму 1680000 грн. Видаткові накладні містять підписи представників юридичних осіб і відбитки печаток  цих юридичних осіб – постачальника Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж" та одержувача/платника Приватного підприємства "Захід" /а.с.8-13/.
Оригінали видаткових накладних № ІВ-1 від 28.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-2 від 29.08.2018 р. на суму 270000 грн., № ІВ-3 від 30.08.2018 р. на суму 260000 грн., № ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 р. на суму 320000 грн., № ПП ЗВ002 від 28.11.2018 р. на суму 280000 грн., № ПП ЗВ003 від 28.12.2018 р. на суму 280000 грн., а також - акту вивірки розрахунків за період 01.07.2017 р. по 30.09.2020 р. оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні 07.12.2022 р. та встановлено відповідність копій на а.с.8-14 у т.1 ориніналам, що підтверджено протоколом судового засідання за 07.12.2022 р. /а.с.81-84/.
Відповідно до ст. ст. 1, 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій - дій або подій, які викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості відповідно до наведених норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та згідно з п.2.1-2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.95 р. за № 168/704 (з подальшими змінами і доповненнями станом на серпень-грудень 2018 року; далі по тексту - Положення), повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абз.1 п.2.1). У абз.1 п.2.5 Положення визначено, що підпис може бути скріплений печаткою.
Надані позивачем первинні облікові документи мають необхідні реквізити відповідно до Положення, тому є належними доказами того, що господарська операція (в даному випадку – передача/прийняття продукціі за договором поставки) фактично відбулась, і, відповідно - доказом виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем за ст.509 ЦК України та ст.ст.173-174,193 ГК України. 
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву  підприємства, від імені якого складений документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Доводи скаржника про те, що видаткові накладні підписані невідомою особою, і такий факт має бути підтверджений висновком експерта, спростовані матеріалами справи.
     Так, судом встановлено, що видаткові накладні підписані представниками юридичних осіб і засвідчені відбитками їх печаток. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наведених вище норм Цивільного та Господарського кодексів України скріплюється печаткою не підпис, а сам документ, тоді як печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, як уповноваженого представника юридичної особи. При цьому автентичність відбитку печатки відповідачем не оспорена в установленому порядку, відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, а також не надав доказів звернень до компетентних органів із заявою про її втрату чи викрадення.
     За наведених обставин колегія суддів встановила, що видаткові накладні є належними та допустимими доказами того, що між сторонами в установленій формі укладений та відбувся договір поставки і, відповідно, доказами зобов`язання відповідача перед позивачем виконати оплату одержаної продукції на суму 1680000 грн. згідно зі ст.509 ЦК України та ст.ст.173-174,193 ГК України.
    Правовідносини поставки врегульовані нормами пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30 ГК України. Відповідно до норм ст.265 ГК України та ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в установлений строк (строки) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
     Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм ст.530 ЦК України зобов`язання має бути виконане у встановлений строк (термін). Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України у разі, коли строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник повинен виконати такий обов`язок протягом семи днів після пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Нормою ч.1 ст.692 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Отже, заборгованість відповідача підтверджена первинними документами – видатковими накладними на загальну суму 1680000 грн. Крім того, суду наданий акт вивірки розрахунків, виконаний сторонами станом на 30.09.2020 р., за змістом якого підтверджена заборгованість відповідача Приватного підприємства «Захід» перед ПрАТ «Сокальагроспецмонтаж», яка виникла на підставі конкретно зазначених видаткових накладних за період 01.07.2017 р. по 30.09.2020 р. на суму 1680000 грн.
За змістом акту вбачається, що він/акт сформований Приватним підприємством «Захід» 10.08.2020 р. о 13:23:40 по Контрагенту ПрАТ Сокальагроспецмонтаж. Акт вивірки підписаний представниками обох сторін і скріплений їх печатками. Зазначено при цьому, що вивірка виконувалась головним бухгалтером ПП. «Захід» Павловською З.Й. /а.с. 14 у т.1/.
Акт вивірки не є первинним обліковим документом - акти вивірки розрахунків виконують допоміжну функцію для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, тому виконаний обома сторонами акт вивірки оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі відповідно до ст..86 ГПК України і є доказом наявності боргу станом на час вивірки.
          Доводи відповідача/скаржника про те, що вивірка згідно з актом виконана за період з 01.01.2020 р. по 30.09.2020 р., проте сформований акт 10.08.2020 р. за півтора місяці до закінчення періоду, що вказує на його недостовірність та необхідність його перевірки, - колегія суддів оцінює як необгрунтовані. На думку колегіі суддів, така обставини свідчить про відсутність інших оборотів, ніж ті, які конкретно відображені в акті, і первинні документи, які б свідчили про протилежне чи спростовували зміст акту – відсутні, відповідачем не надані в порядку ст..ст.74, 76-79 ГПК України.
Заперечення відповідача про те, що акт також підписаний невідомою особою, що має бути встановлено шляхом призначення експертизи, колегія суддів відхиляє з урахуванняям вищенаведеного. Зокрема, береться до уваги, що акт вивірки скріплений печаткою відповідача ПП «Захід», що підтверджує повноваження представника юридичної особи. Враховано також, що матеріали справи не містять свідчень чи заяви головного бухгалтера       Павловської З.Й. - особи підпис якої ставиться під сумнів, про непідписання відповідного акту тощо.
Таким чином, належними та допустимими доказами у справі підтверджено прийняття продукціі відповідачем, натомість суду не надані докази, які б підтверджували виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості продукціі, тому позовна вимога про стягнення заборгованності в сумі 1680000 грн. є підставною і правомірно задоволена судом першої інстанції.
Заперечення відповідача в апеляційній скарзі про те, що фактично поставки продукції за наявними у матеріалах справи видатковими накладними не відбулося, і у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на здійснення перевезення вугільної продукції у визначених об`ємах, зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця. Спростовані вищезазначеними доказами, тоді як обставини перевезення вугільної продукції у визначених об`ємах, зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця не стосуються предмета спору, оскільки жодним чином не впливають на встановлений обов`язок відповідача оплатити продукцію позивачеві. Так само відсутність доказів декларування спірних господарських операцій саме відповідачем не стосується предмета спору, оскільки у даній справі належними і допустимими доказами не можуть бути податкові накладні, оскільки предметом доказування у даному спорі є господарське зобов`язання між сторонами, і немає підстав досліджувати податкові зобов`язання відповідача.
Суд першої інстанції повно дослідив обставини у справі і оцінив докази із застосуванням критеріїв оцінки, передбачених  ст..76-79 ГПК України.  
Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставини підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Посилання відповідача/скаржника на правові висновки, які наведені Верховним Судом у постановах від 04.11.2019 р. у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 р. у справі               № 914/2267/18, від 29.01.2020 р. у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 р. у справі № 924/233/18, від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19 колегія суддів відхиляє як такі, що зроблені за інших підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених у справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного судового рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.
Разом з тим, колегія суддів враховує висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.08.2020 р. у справі №927/833/18, від 10.12.2020 р. у справі № 910/14900/19, від 04.06.2019 р. у справі № 915/905/16, які прийняті за подібних обставин.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі № 903/741/22 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 276, 281 - 282  Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2022 р. у справі № 903/741/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 903/741/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 23.03.2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.