ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року 
м. Київ

справа №520/21428/21
адміністративне провадження № К/990/20858/22; К/9901/20488/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року (суддя: Ральченко І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування 
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року;
-зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, за період з 29 січня 2015 року до 16 серпня 2015 року;
-зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, за період з 17 серпня 2015 року до 31 січня 2018 року;
-зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, за лютий 2018 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що він проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.
З липня 2004 року по 10 вересня 2020 року безперервно проходив службу в органах прокуратури України на посадах слідчого та старшого слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, помічника та старшого помічника військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України, прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України, заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України та прокурора відділу військової прокуратури об`єднаних сил.
Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 577-к позивача з 10 вересня 2020 року звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до Шевченківського районного військового комісаріату міста Харкова.
Підставою прийняття такого рішення був наказ Міністра оборони України від 10 вересня 2020 року № 449, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача - полковника юстиції, прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Позивач вказує, що відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Однак, на переконання позивача, за час служби з лютого 2015 року по березень 2018 року та у день звільнення йому не виплачувалось грошове забезпечення в повному обсязі на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, має особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі.
Також суд першої інстанції зазначив, що на час спірних правовідносин позивач не обіймав штатних посад у Збройних Силах України та такі посади на час відрядження до органів прокуратури за ним не зберігалися.
Крім того, у переліку органів, які уповноважені на прийняття рішення про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року (пункт 2) відсутні органи прокуратури України взагалі. Тобто законодавець свідомо не відносить військовослужбовців військових прокуратур до осіб, щодо яких може вирішуватись питання про нарахування та виплату, передбаченої постановою додаткової грошової винагороди.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволені частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, за період з 29 січня 2015 року по лютий 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів. Зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та № 550.
Проте, відповідачами за час проходження служби за період з 29 січня 2015 року по лютий 2018 року протиправно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу за період з 29 січня 2015 року по лютий 2018 року. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг  
Касаційна скарга Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону подані на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Офіс Генерального прокурора та Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону вказують на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 4 статті 83 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, абзацу 1 та 3 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 104 від 07 лютого 2001 року, пункту 2 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року в частині наявності/відсутності підстав виплати військовослужбовцям, які проходили військову службу в органах прокуратури щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою № 889.
Скаржники просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Позиція інших учасників справи 
Відзиву на касаційні скарги не надходило. 
Рух касаційної скарги 
Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.
З липня 2004 року по 10 вересня 2020 року безперервно проходив службу в органах прокуратури України на посадах слідчого та старшого слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, помічника та старшого помічника військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України, прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України, заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України та прокурора відділу військової прокуратури об`єднаних сил, що підтверджується посвідченням та витягом із послужного списку.
10 вересня 2020 року наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил № 577-к полковника юстиції ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас на підставі пп. "г" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 10 вересня 2020 року звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до Шевченківського районного військового комісаріату міста Харкова.
У зв`язку з тим, що за час служби з лютого 2015 року по березень 2018 року відповідачами не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.
Відповідно до частини 1статті 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Згідно з частиною 8 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.
Відповідно до пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією   постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Відповідно до частини 4 статті 83 Закону України "Про прокуратуру" на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - постанова № 889), зокрема пунктом 1, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року- у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення:
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Підставою звернення з касаційними скаргами скаржниками зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), а саме частини 4 статті 83 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, абзацу 1 та 3 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 104 від 07 лютого 2001 року, пункту 2 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року в частині наявності/відсутності підстав виплати військовослужбовцям, які проходили військову службу в органах прокуратури щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою № 889.
Досліджуючи це питання, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 640/19556/18 проаналізував зміст частини четвертої статті 27, частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII у взаємозв`язку з положеннями статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ та дійшов висновку, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII, разом з тим вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Частиною восьмою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом. Тобто наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення.
Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83 Закону № 1697-VII.
Тобто положення частини восьмої статті 81 Закону № 1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, що регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин у справі № 640/19556/18 Верховний Суд дійшов висновку, що визначення частиною восьмої статті 81 Закону № 1697-VII складу грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошового забезпечення, зокрема, надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.
Системний аналіз вказаних приписів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дозволяє зробити висновок, що до дня початку роботи Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил військовослужбовці Військової прокуратури об`єднаних сил у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, при цьому, вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для військовослужбовців. Тобто, на військовослужбовців військової прокуратури поширюється законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі приписи постанови № 889
Зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки пп.2 пунктом 1 постанови № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), тому позивач має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період.
Також доводи касаційної скарги про відсутність висновку про застосування у цій справі положень постанови Кабінету Міністрів України № 104 від 07 лютого 2001 року не приймаються до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції не застосував вказану норму права у цих правовідносинах.
Тому необґрунтованим є посилання скаржника на пункт 3 частину 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження у цій частині.
Згідно із статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону залишити без задоволення.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                          Л.О. Єресько   

                                                                                          В.М. Соколов