ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/12099/22	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі - Вовненко А.В.

    
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИЛА:
В серпні 2022 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила поновити строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.12.2017 р. № 0173221305, № 0173121305, № 0173161305;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15.12.2017 р. № 0173221305, № 0173121305, № 0173161305.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року позов було залишено без руху та, зокрема, вказано позивачу про необхідність надання заяви про поновлення строку звернення до суду. 
Від позивача надійшли відповідні документи на виконання ухвали суду.
Виходячи з тих матеріалів, які були наявні у суду при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі, Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 19 вересня 2022 року заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнив. Поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Відкрив позовне провадження та зазначив, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, аналізуючи матеріали справи №815/1283/18, а також відзив на адміністративний позов, суд встановив наступне.
Позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду на виконання вищенаведеної ухвали суду.
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем зазначено, про те, що лише в серпні 2022 року, після звернення до виконавчої служби з`ясувала про наявність виконавчого провадження 60832024, відкритого за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 р. № 815/1283/18. 
Після ознайомлення представником позивача з матеріалами вказаної справи, стало відомо про наявність податкових повідомлень-рішень від 15.12.2017 р. №0173221305, №0173121305, № 0173161305, прийнятих на підставі акту від 23.11.2017 р. № 1686/15-32-13-05/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 р. по 30.09.2017 р. 
Представником з`ясовано, що матеріали судової справи №815/1283/18 містять копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, згідно з якими на адресу позивача, були направлені Акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, проте представник наголошує, що на рекомендованих повідомленнях у графі «розписка про одержання» міститься підпис не позивача, а іншої особи.
Водночас, представником позивача зазначено, що ухвалу про відкриття провадження від 28.03.2018 р. та судове рішення від 23.04.2018 р. у справі № 815/1283/18, вручені під підпис невідомій особі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху після відкриття та вказано позивачу на необхідність надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску такого строку, враховуючи те, що у даній ухвалі суд не вважає поважними причини пропуску строку до звернення до суду з даним позовом про які вказував позивач у відповідній заяві при вирішенні судом питання щодо відкриття провадження у справі.
28.11.2022 року від  позивача надійшла заява про поновлення строку.
В обґрунтування зазначеної заяви представником позивача зазначено, що додатком до позовної заяви є, зокрема, копія наказу №1 від 12.07.2016 р. про призначення ОСОБА_1 директором ТОВ “Альвєнта”, який містить власноручний підпис позивача. Вказаний підпис відрізняється від підпису на рекомендованому поштовому відправленні № 6510404113755, яким надсилались оскаржувані ППР та від підпису на рекомендованому поштовому відправленні № 6632400036584, яким надсилалась копія рішення суду від 23.04.2018 р. у справі № 815/1283/18. Звернутись до пошти з приводу видачі іншій невідомій особі вищевказаних поштових відправлень немає можливості, оскільки згідно п. 122 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання. Згідно п. 128 цих Правил заява не розглядається у разі, зокрема, коли минув встановлений для прийняття заяв строк. Вказує, що в даному випадку позивачка не має можливості довести, що нею особисто не були отримані оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.12.2017 року №0173221305, №0173121305, №0173161305.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направити справу для продовження розгляду Одеським окружним адміністративним судом. Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, на підставі одних і тих самих документів, спочатку в ухвалі від 19.09.2022 р. визнав їх достатніми для висновку про поважність причин пропуску строку, а в подальшому в ухвалі від 15.12.2022 р. вказав на неповажність причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом. Тобто, на думку апелянта фактично сам скасував прийняте ним рішення, що суперечить положенням Кодексу адміністративного судочинства України. Апелянт зазначає, що позивачка не мала сенсу скриватись від податкової служби та ухилятись від отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, адже очевидними є ознаки протиправності прийнятих рішень, про що детально вказано у позовній заяві. Апелянт вказує, що єдиний спосіб наразі захистити свої права та інтереси від незаконного нарахування фізичній особі 167 158,04 грн, що є непід`ємною сумою для ОСОБА_1 , є надання можливості оскаржити акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень в судовому порядку. Зауважуває на дотриманні необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами. Адже, для держави сума коштів в розмірі 167 тисяч гривень є майже невідчутною, тоді як для позивачки з метою погашення такої суми боргу (який виник безпідставно) необхідно продати усе належне їй майно. Апелянт вказує, що було б справедливо стягувати з позивача таку суму коштів у випадку, коли б нею, як засновником, дійсно би вносився уставний капітал до Товариства з обмеженою відповідальністю, та нею б протиправно не сплачувались відповідні податки, як то встановлено Актом перевірки. Проте, вказані висновки контролюючого органу є безпідставними, адже статутний капітал Товариства не був сформований станом на дату проведення перевірки та не був сформований в період, коли ОСОБА_1 була бенефіціарним власником та директором Товариства.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.
08 березня 2023 року до суду від представника апелянта – адвоката Середи В.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони, в якому керуючись ч.3 ст. 194 КАС України представник апелянта просить розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. про залишення позовної заяви без розгляду без участі представника, оскільки вона знаходиться у відрядженні поза межами м. Одеси та не може забезпечити належної технічної можливості для участі у відеоконференції.  
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була обізнана про наявність оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях ще з 2018 року, а до суду з оскарження таких ППР звернулась лише 31.08.2022 року, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом без поважних на те причин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої  статті 124 Конституції України  юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1, п.2, п. 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частина перша  статті 118 КАС України  визначає, що процесуальні строки - це встановлені  законом  або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються  законом, а якщо такі строки  законом  не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.3, ч.4  ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у  статтях 160,  161  цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Згідно з ч. 15 ст. 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з  дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, на думку колегії суддів, для    визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час,    триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 КАС України.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами  законом  передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
  Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.  Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Позивачем зазначено, що неможливість висловити свої заперечення на Акт перевірки та своєчасно оскаржити податкові повідомлення-рішення від 15.12.2017 р. зумовлені відсутністю обізнаності позивача про їх існування.
В матеріалах справи наявні копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, список поштових направлень та чек, щодо отримання ОСОБА_1 акту перевірки від 23.11.2017 року №1686/15-32-13-05/3121722183, податкових повідомлень-рішень від 15.12.2017 року №0173221305, №0173121305, №0173161305, вимоги від 24.01.2018 року №8127-17, позову з додатками та ухвали Одеського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі №815/1283/18 та рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі від №815/1283/18 (а.с. 70-74).
Проаналізувавши вищенаведені документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці обставини свідчать про отримання ОСОБА_1 всіх документів особисто.
Доказів того, що вказаний підпис не є підписом позивача до суду не надано. 
Також суду не надавались будь-які докази звернення позивача зокрема, але не виключно, до пошти з приводу видачі будь-якій іншій «невідомій особі» всіх вищезазначених документів.
Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції,  що відповідно до статті 58 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення є такими, що вручені належним чином. 
Рішенням від 23 квітня 2018 року при вирішенні справи №815/1283/18 стягнуто борг з ОСОБА_1 , який сформовано з підстав винесених податкових повідомлень-рішень:
- від 15.12.2017 року № 0173221305 на суму 12 845,23 грн. (з яких 10 276,18 грн. - основний платіж, а 2 569,05 грн. - ш/с) - військовий збір;
- від 15.12.2017 року № 0173121305 на суму 154 142,81 грн. (з яких 123 314,25 грн. - основний платіж, а 30 828,56 грн. — ш/с) — податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
- від 15.12.2017 року № 0173161305 на суму 170,00 грн. (з яких 170,00 грн. - ш/с)     податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
Поряд з цим, позивач враховуючи обставини щодо вручення поштовим відділенням «іншій особі» направлень, адресатом отримання яких є ОСОБА_1 не звернулась в порядку ст.ст.361-369 КАС України із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами у справі №815/1283/18.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 відповідних документів (податкових повідомлень-рішень, акт, рішення, ухвали), свідчать про те, що такі направлення вручені саме позивачу, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач була обізнана про наявність оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях ще з 2018 року, а до суду з оскарження таких ППР звернулась лише 31.08.2022 року, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом без поважних на те причин.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку.
Статтею 44 КАС України  передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Отже, положеннями  КАС України  чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні й прийнятті до розгляду судом того чи іншого процесуального документа, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої  інстанції, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року - залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:          О.А. Шевчук
Суддя:          А.В. Бойко
Суддя:          А.Г. Федусик