ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/269/23 Справа № 202/4208/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Бєсєда Г. В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення суми боргу та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, про визнання недійсним договору позики,– 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15 червня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти в сумі 200000,00 грн., які зобов`язувався повернути не пізніше 1 липня 2020 року. Зобов`язання з повернення грошових коштів відповідач не виконав, гроші у встановлений у договорі строк не повернув. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 200000,00 грн. 
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що договір позики від 15.06.2020 року, є безгрошовим, адже фактично він від ОСОБА_3 грошових коштів не отримував. У договорі позики не вказана точна сума грошових коштів та місце їх передачі. Вказане робить неможливим встановити реальність передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику. Відсутні в договорі істотні його умови, а саме: точна сума грошових коштів, яка передавалась (еквівалент у доларах не співпадає із сумою у гривнях). Наголошували, що такий договір є неукладеним, адже сторони не досягли згоди щодо його істотних умов. Із тексту договору вбачається, що повинна бути розписка про отримання грошей, яка відсутня. Навіть нотаріально посвідчений договір позики варто вважати укладеним, лише у випадку, якщо такий договір позики містить в собі застереження, що фактично завершена передача грошових коштів позичальнику, з якого повинно бути зрозуміло коли і де саме відбулась передача грошей. За відсутності такого застереження, або іншого факту реальної передачі коштів позичальнику позикодавцем (наприклад, розписки) нотаріальне посвідчення цього правочину не свідчить про його укладання сторонами. При нотаріальному посвідченні договору позики було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Під час перебування ОСОБА_2 у нотаріальній конторі у нього був відсутній оригінал паспорту, який він раніше передав ОСОБА_1 , щоб останній вклеїв фотокартку. Проте, виходячи із наявної у матеріалах справи копії паспорту, ОСОБА_1 фотокартку у нього не вклеїв, та ОСОБА_2 не ставив свій підпис під новою фотокарткою, а отже враховуючи п. 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Верховною Радою України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, паспорт вважається недійсним з 2017 року. На підставі недійсного паспорту нотаріус не могла встановити особу та відповідно посвідчити договір. ОСОБА_2 не мав наміру підписувати договір позики та не був обізнаний про його зміст. Вважаючи, що він підписує довіреність для оформлення спадщини, імовірно поставив свій підпис і на договорі позики, вважаючи його додатковим екземпляром довіреності. ОСОБА_2 не мав волевиявлення на укладання договору позики із ОСОБА_1 та помилявся щодо змісту документу, який він імовірно підписував, адже грошові кошти за договором позики він не отримував і не мав наміру позичати. ОСОБА_2 є особою, яка зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з чим і став об`єктом для таких дій позивача. Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.М. 15.08.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним (а.с. 49-63 т.1). 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог щодо стягнення боргу. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 від 01.11.2022 року (а.с. 144 т.2). Від ОСОБА_2 надійшла заява від 09.11.2022 року, в якій він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.06.2020 року у письмовій нотаріальній формі було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А. та зареєстрований в реєстрі №427 (5 т.1). 
Відповідно до п. 1 договору позики від 15.06.2020 року, позикодавець при укладанні цього договору передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 200000, 00 грн., що є еквівалентом 7443,25 доларів США, 25 центів за курсом НБУ на день укладання договору позики (1 долар + 26,87 грн.), а позичальник отримав та зобов`язується повернути позикодавцю зазначену суму грошових коштів зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2,7 % (відсотків) щомісячно. На дату укладання цього договору передача грошей вже проведена в місті Дніпро. 
Сторони за цим договором домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше першого липня дві тисячі двадцятого року. Виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Дніпрі, готівкою (пункт 2 договору позики).
Відповідно до пункту 3 договору позики, позичальник зобов`язується повернути гроші не пізніше вищевказаної дати особисто позикодавцю. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 
Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, при цьому позикодавець зобов`язаний прийняти таке дострокове виконання та надати розписку про одержання відповідної суми (пункт 5 договору позики).
Пунктом 6 договору позики визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальнику. 
14 липня 2020 року  ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про належне виконання договірних зобов`язань, що підтверджується також копією опису та поштової квитанції (а.с. 7, 8 т.1). 
Доказів сплати позивачу за первісним позовом боргу за вказаним вище договором суду не надано.
Судом першої інстанції були допитані свідки. Зокрема, свідок ОСОБА_6 пояснював, що він познайомив ОСОБА_2 з ОСОБА_1 для допомоги з оформленням спадщини. Йому відомо, що ОСОБА_1 погодився ОСОБА_2 надати у борг грошові кошти. Однак, особисто передачі грошових коштів, він не бачив.
Свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача за первісним позовом, повідомила, що вона у нотаріальній конторі була присутня при наданні згоди на укладання її чоловіком договору позики ОСОБА_2 , та вона була свідком передачі зазначених в договорі грошових коштів.
Приватний нотаріус Кононенко С.А. у якості свідка пояснювала, що договір позики був укладений відповідно до вимог чинного законодавства та відповідачу ОСОБА_2 було надано можливість ознайомитись із текстом договору. Паспорт його був наданий та договір ним підписаний. Передачу грошових коштів вона не бачила.
В судовому засіданні як свідок був допитаний ОСОБА_2 , який пояснював, що ніяких грошових коштів він в борг не брав. З ОСОБА_1 він познайомився на початку червня 2020 року та саме останній йому запропонував допомогу в оформленні спадщини після смерті матері. Його паспорт завжди знаходився у ОСОБА_1 та до нотаріальної контори вони приїздили для оформлення довіреності, будь-яких грошових коштів йому ні в нотаріальній конторі, ні в будь-якому іншому місці не передавали, та про договір позики йому не відомо нічого. 
Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою ОСОБА_2 , характеризувала останнього як особу, що зловживає алкогольними напоями, з приводу чого у нього з матір`ю були завжди суперечки, свідком яких вона була. 
Свідок ОСОБА_9 , яка є сестрою ОСОБА_2 , пояснила суду, що її брат є особою, яка зловживає алкогольними напоями, та всі дії щодо позики є шахрайськими. Їй відомо зі слів брата, що він ніяких грошових коштів в борг не брав. У нього є захворювання очей, тому він не міг прочитати документ, який підписує. 
Частиною першою статті 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3ЦК України).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). 
За змістом частини першої статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з викладеного, оцінивши докази у їх сукупності, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору позики недійсним. ОСОБА_2 не надано доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для визнання оспорюваного правочину, укладеного між сторонами спору, недійсним: недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відсутність у паспорті позивача фотокартки у зв`язку із досягненням сорокап`ятирічного віку не є безумовною підставою для визнання договору позики недійсним із урахуванням встановлених у цій справі обставин.
ОСОБА_2 не заперечує, що оспорюваний договір позики підписаний ним власноруч. 
Приватний нотаріус Кононенко С.А. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила, що при підписанні договору позики був присутній особисто ОСОБА_2 , його особу було перевірено за паспортом громадянина України; факт одержання коштів за договором не заперечував, із текстом договору особисто ознайомився; ознак недієздатності, неадекватності, перебування у стані алкогольного чи наркотичного сп”яніння не проявляв. 
Пунктом 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, передбачено, що до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
В той же час справедливість та добросовісність є одними із основних засад цивільного законодавства та цивільних правовідносин (пункт 6 статті 3 ЦК України). 
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони за умови, що інша сторона розумно покладається на них та зазнає негативних наслідків. 
Враховуючи те, що сторони договору позики не мали сумніву у ідентичності особи кожної з них, договір позики вчинили за взаємною згодою, недійсність паспорту позичальника не може бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору позики, укладеного 15 червня 2020 року між сторонами.
Посилання ОСОБА_2 , як на підставу для задоволення позовних вимог про визнання договору позики недійсним, на використання ним при укладенні договору недійсного паспорту не відповідає принципу добросовісності. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 19.05.2021 року у справі №499/286/19 та від 02.12.2020 року у справі №759/22877/19. 
Зазначення позивачем за зустрічним позовом про те, що у договорі позики неправильно вказано еквівалент у доларах США (7443,25 дол. США, замість правильного 7482,23 дол. США) не свідчить про недійсність такого договору. У пункті 1 договору позики чітко визначено передачу грошей у гривні в розмірі 200000,00 (а.с. 5 т.1). 
За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 вказаної вище статті). 
В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання. 
У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що договір позики укладений у належній письмовій формі, який також посвідчений нотаріально; факт отримання позики у розмірі 200000,00 грн. відповідачем за первісним позовом не спростований; враховуючи, що останнім не надано доказів повернення боргу позикодавцю ОСОБА_1 , - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимоги та стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. 
Суд критично ставиться до посилань  ОСОБА_2 про те, що він не отримував грошових коштів від позивача за первісним позовом, оскільки факт підписання особисто позичальником договору позики не заперечується. 
Умовами договору позики від 15.06.2020 року визначено, зокрема, що позикодавець при укладанні цього договору передав у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник отримав зазначену суму грошових коштів; на дату укладання цього договору передача грошей вже проведена в місті Дніпро. Тобто, за умовами договору позики фактична передача позичальнику в борг грошових коштів відбулась до підписання письмового договору. 
Вказівка у пункті 6 договору позики про те, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальнику, не спростовує викладеного вище висновку щодо передачі позикодавцем грошей позичальнику до підписання письмового договору та його нотаріального посвідчення. 
Доводи ОСОБА_2 , що він вважав, що підписує не договір позики, а довіреність — є недоведеними, спростовуються зібраними у справі доказами; вказані твердження відповідача за первісним позовом є намаганням уникнути цивільно-правової відповідальності за договором. Суд звертає увагу, що на зворотній стороні договору позики в розділі “підписи сторін” підпис  ОСОБА_2 із написанням власного прізвища, ім`я та по-батькові здійснено відразу після слова “позичальник” (а.с. 5 зворот). 
Видача цього ж дня ОСОБА_2 довіреності, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А., та зареєстрована в реєстрі за №428, якою було уповноважено ОСОБА_1 представляти інтереси, здійснювати від його імені дії та вести від його імені справи з питань розпорядження належною ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 76 т.1), не спростовує встановлених судом фактів укладення між сторонами договору позики та наявності за ним заборгованості. 
Колегія звертає увагу, що покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 не спростовують наведених вище висновків суду. Допитана місцевим судом у якості свідка нотаріус ОСОБА_10 надала пояснення, які співпадають із її показами у суді апеляційної інстанції у статусі третьої особи та підтверджуються письмовими матеріалами даної цивільної справи. Покази свідків ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача за первісним позовом, свідка  ОСОБА_9 , яка є сестрою відповідача ОСОБА_2 , та особисто відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , який був допитаний місцевим судом у якості свідка, - суд не приймає як належні докази, оскільки вказані особи є безпосередньо заінтересованими у результатах розгляду даної цивільної справи, зацікавлені в ухваленні рішення на користь певної сторони. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов безпідставного висновку, що договір позики є неукладеним, адже наявність письмового договору позики з певними умовами про фактичну передачу грошових коштів до моменту його підписання не потребує обов`язкового додаткового написання позичальником розписок про отримання коштів. 
Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги задоволення первісних позовних вимог, з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору при поданні позовної заяви (2000,00 грн.) та апеляційної скарги (3000,00 грн.) в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 1 т.1, 93 т.2). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. 
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова