ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/870/23 Справа № 211/2042/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 
в с т а н о в и л а:

       У квітні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 07 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням.  
       Вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було спричинено механічні пошкодження транспортному засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку судового експерта від 03 лютого 2021 року, склала 88 956,33 грн. 
       Зазначав, що постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
       Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-201050420 від 26 серпня 2020 року, у зв`язку з чим страховиком відповідача було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 38 908 грн. 
       Посилаючись на те, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду, реальна сума завданої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди становить 88 956,33 грн., саме на спричинювача шкоди покладається обов`язок виплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 50 048,33 грн. та витрат на виготовлення висновку експерта в розмірі 2 500 грн., які просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на власну користь, а також, враховуючи, що внаслідок пошкодження його майна він зазнав моральних страждань, пережив стрес, що супроводжувався нервовим навантаженням, просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
       Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 07 вересня 2020 року, в розмірі 5 000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.
       Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 13 000 грн.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що він не погоджується з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог. Вказує, що за заявою про узгодження розміру страхового відшкодування йому було виплачено 38 908 грн., однак звернувшись до станції з ремонту автомобіля було встановлено, що вказаної суми недостатньо для відновлювального ремонту транспортного засобу, у зв`язку з чим було проведено експертне дослідження щодо встановлення розміру дійсного збитку, та яким встановлено, що загальна сума відновлювального ремонту складає 88 956,33 грн., сума матеріального збитку складає 74 732,11 грн. Крім того, висновком були зафіксовані показники одометру, які співпадають із показниками одометру, що були встановлені під час огляду транспортного засобу страховим комісаром, отже саме на відповідача покладається обов`язок оплати різниці в розмірі 50 048,33 грн. Вказує, що суд безпідставною відмовив йому у стягненні на його користь матеріальної шкоди через наявність невичерпаного страхового ліміту, оскільки відповідно до статті 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну відшкодувати її, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказує, що право потерпілого на відкошування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позову з підстав що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Судом не було враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11 грудня 2019 року по справі №522/15636/16-ц, від 01 квітня 2020 року по справі №686/24003/18. Крім того, вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо визначення розміру моральної шкоди на рівні 5 000 грн., вважає такий розмір несправедливим та явно заниженим. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні до участі у справі страхової компанії відповідача в якості третьої особи.
       Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що страховиком обов`язок по відшкодуванню шкоди ОСОБА_1 виконано в повному обсязі. Заявою про узгодження розміру страхового відшкодування, позивачем було погоджено розмір матеріального збитку та на проведенні експертизи він не наполягав. В той же час, 28 січня 2021 проводить самостійно експертне автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, яким встановлено, що розмір матеріального збитку в дійсності складає 74 732,11 грн. В той же час доказів на підтвердження того, що позивачем були понесені фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту і в якому розмірі надано не було. Вказана сума є відмінною від суми, визначеної в аварійному сертифікаті. Наполягає на тому, що в межах ліміту відповідальності, матеріальну шкоду відшкодовує страховик. Рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди є цілком справедливим та законним.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є власником транспортного засобу Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10 – копія свідоцтва).
       07 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки "ВАЗ 2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
       Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Останнього визнано винним у вчинені вказаного ДТП, справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.8).
       Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника колісного транспортного засобу, перед третіми особами була застрахована у ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201050420 від 26 серпня 2020 року, що сторонами не заперечується.
       Відповідно до аварійного сертифікату №533/20-09 від 14 вересня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахування коефіцієнту фізичного зносу склала 40 688,56 грн. (а.с.98-106).
       13 січня 2021 року від представника позивача – ОСОБА_3 на адресу ДТВ СК «Кредо» надійшла заява про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, відповідно до вимог п.36.2 ст.36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, згідно якої узгоджена сума страхового відшкодування склала 38 908 грн. Претензій до страховика не має (а.с.97).
       25 січня 2021 року ТДВ СК «КРЕДО» страховим актом №54-170089992/250 було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого автомобілю ОСОБА_2 за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які сталися 07 вересня 2020 року, страховим випадком, передбаченим законом та полісом, та призначене страхове відшкодування у розмірі 38 908 грн. (а.с.132).
       Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена позивачу 25 січня 2021 року (а.с.47).
       З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у розмірі 38 908,00 грн. не оскаржував і в судовому порядку спір про здійснення страхового відшкодування не розглядався.
       Таким чином, страховиком обов`язок щодо відшкодування шкоди ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.
       28 січня 2021 року на замовлення представника позивача ОСОБА_3 , судовим експертом Рейннюком О.В. складений висновок №20/21 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого сума матеріального збитку складає 74 732,11 грн. (а.с.11-45). 
       Вартість даного висновку складає 2 500 грн. (а.с.49).
       Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування заявлених позивачем витрат не може бути покладено на відповідача з огляду на те, що фактично існує спір між позивачем та страхувальником відповідальності автомобіля, на якому  ОСОБА_2  вчинив ДТП, щодо механізму визначення розміру страхового відшкодування. У свою чергу, розмір страхової виплати, в залежності від меж страхової суми, що визначена полісом, матиме прямий зв`язок із встановленням обов`язку особи, яка застрахувала свою відповідальність, відшкодувати недостатню різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка б була визнана потерпілим чи встановлена в судовому порядку. Отже, обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 07 вересня 2020 року, несе страхова компанія, а тому позовна вимога щодо стягнення на користь позивача з відповідача майнової шкоди у розмірі 50 048,33 грн., згідно висновку суду, не підлягала задоволенню. Вимога про відшкодування витрат на оплату за послуги експерта за проведення експертного автотоварознавчого дослідження не підлягала задоволенню, як похідна. Враховуючи характер завданих збитків та ступінь вини відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, вважав за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтями 15,16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
       Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
       Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
       Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).
       Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV).
       Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
       Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
       Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).
       За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.
       Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
       Цивільне законодавство дозволяє сторонам самостійно узгоджувати розміри збитків (страхового відшкодування), що підлягають сплаті, таке право гарантовано пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом, та вважав за можливе погодити, що 38 908 грн. буде достатньою для нього як для суми виплати страхового відшкодування.
       Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року по справі № 333/2096/17, провадження № 61-20343св18.
       Щодо стягнення різниці між страховою виплатою та реальною шкодою, яка згідно доводів апелянта має бути покладена на відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
       Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.
       Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
       Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.
       Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:
       - загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;
       - розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону №1961-IV;
       - чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV.
       Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.
       Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року по справі №362/3043/18, провадження №61-13063св20, від 27 жовтня 2021 року по справі №208/2600/17 (провадження №61-7415св19),
       В матеріалах справи наявний висновок №20/21 експертного автотоварознавчо годослідження по визначенню матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 28 січня 2021 року, складений на замовлення представника позивача ОСОБА_3 , судовим експертом Рейннюком О.В., згідно якого сума матеріального збитку складає 74 732,11 грн. та у зв`язку з чим просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 50 048,33 грн. як різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та дійсною шкодою.
       Разом із тим, позивачем не доведено, що розмір дійсної шкоди перевищував розмір ліміту відповідальності страховика, оскільки відповідний страховий поліс відповідача, з якого можливо було б встановити розмір страхового ліміту та наявність підстав для стягнення на користь позивача відповідної різниці, позивачем до матеріалів цивільної справи додано не було. 
       При цьому, користуючись без жодних обмежень встановленими законом процесуальними правами, позивач із клопотанням про витребування відповідного доказу не звертався. 
       Крім того, вважав що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для ухвалення рішення по справі, при цьому, відповідач у своєму відзиві на позов звертав увагу позивача на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо дійсного розміру страхового ліміту за полісом страхування.
       Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції виконує роль незалежного арбітра, та дотримуючись встановлених процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, позбавлений можливості самостійно збирати докази на користь будь-якої сторони, тобто витребовувати будь-які докази за відсутності про це відповідного клопотання сторони.
       Також, колегія суддів зауважує, що позивач проігнорував своє право на звернення до апеляційного суду із клопотанням про витребування відповідних доказів, із наведенням поважності причин незвернення із відповідним клопотанням до суду першої інстанції, звівши доказування до наявних в матеріалах справи доказів.
       Таким чином, зважаючи на те, що позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування від страховика відповідача, з розміром якого був згоден та вважав його достатнім для задоволення його майнових потреб, враховуючи відсутність доказів того, що розмір реальної шкоди перевищував розмір страхового ліміту страховика, колегія суддів доходить висновку про правильність висновку суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди.
       Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та є незмінним.
       Окремо, колегія суддів не може не звернути увагу на той факт, що висновок експертизи, на який позивач посилається як на підтвердження дійсного розміру спричиненої шкоди, було складено на замовлення позивача 20 лютого 2021 року, тобто майже через півроку з моменту події транспортної пригоди, отже до вказаного висновку необхідно відноситися критично, окрім іншого, враховуючи, що ремонтна калькуляція проводилася із урахуванням ринку цін, що мали місце станом на час проведення експертизи, а не дорожньо-транспортної пригоди. 
       Також, колегія суддів не знайшла підтвердження доводам апелянта, що покази одометра не змінювалися з моменту події ДТП, що свідчить про те, що автомобіль не був у використанні, зважаючи на те, що відповідні обставини не були визначені у висновку експертного дослідження позивача, доказів зворотного позивачем не було надано.
       Щодо розміру стягнутої моральної шкоди, колегія суддів зауважує наступне. 
       Так, положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Обґрунтовуючи підстави та розмір спричиненої позивачу моральної шкоди, останній зазначав, що дорожньо-транспортна пригода, учасником якої він був, спричинила йому стрес, нервове навантаження, переживання через відсутність справного транспортного засобу.
       Колегія суддів погоджується з доводами позивача про спричинення йому моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної, учасником якої він був, та яка сталася з вини відповідача, зважаючи на те, що дійсно, будь-яка автомобільна пригода спричиняє її учаснику нервове збудження та стрес, порушує звичний ритм життя водія, оскільки останній вимушений витрачати час на встановлення обставин події ДТП, відвідування судів та страхових компаній, певний час обходитися без власного транспортного засобу, що призводить до певного виду незручностей, використання інших транспортних засобів, що дійсно призводить до моральної шкоди позивачу, в той же час, колегія суддів не вважає, що розмір в 20 000 грн. є дійсно справедливим та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача, оскільки так чи інакше позивач звертаючись до страховика відповідача у досить короткий проміжок часу отримав грошові кошти на відновлення транспортного засобу, тобто мав змогу якнайшвидше припинити моральні страждання, пов`язані з неможливістю використання транспортного засобу, а тому вважає вірним висновок суду першої, що достатнім розмір моральної шкоди, враховуючи всі обставини, є саме 5 000 грн.
       Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.