ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2023 року                                                                       Справа №902/479/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючий суддя                          Мельник О.В.
суддя                                                  Бучинська Г.Б. 
суддя                                                  Гудак А.В. 
при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України та Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 у справі №902/479/22 (суддя Матвійчук В.В., повний текст рішення складено 30.11.2022) 
за позовом Міністерства оборони України 
до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод"
про стягнення 531 223,76 грн. 
за участю представників: 
позивача - Григорчук С.А.
відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 позов Міністерства оборони України до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" про стягнення 531223,76 грн. задоволено частково. Зменшено підлягаючі до стягнення суми пені та штрафу на 50%. Стягнуто з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на користь Міністерства оборони України 91124,83 грн. - пені; 163557,39 грн. - штрафу; 16155,08 грн. - процентів за користування грошовими коштами та 7 882,79 грн. - судового збору. У решті позову відмовлено.
В обґрунтування свого рішення, враховуючи погоджені сторонами етапи виконання зобов`язань та визначені календарним планом з надання послуг з ремонту виробів терміни, та відповідно підписання акта приймання наданих послуг лише 25.12.2021 року, суд першої інстанції вказав про прострочення відповідачем виконання зобов`язання згідно договору та як наслідок наявність правових підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу, передбаченої п.7.2 договору. Господарський суд, здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум штрафних санкцій та періодів порушення зобов`язання, а також застосувавши дискреційні повноваження щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій у відповідності до с.551 ЦК України та ст.233 ГК України, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення пені в сумі 91124,83 грн., штрафу в сумі 163557,39 грн. 
Крім того, посилаючись на ст.536 ЦК України та абз.6 п.7.2 договору, приймаючи до уваги попередню оплату послуг позивачем в сумі 1393966,01 грн., а також здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми процентів за ненадання у визначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, суд вважає, що правомірною є вимога позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 16155,08грн. 
Також суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів дотримання відповідачем положень п.8.2 договору та повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили. При цьому, відповідач не надав до суду жодного доказу в підтвердження того, яким чином обставини непереборної сили згідно сертифікату №0500-22-0072 Вінницької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини від 18.02.2022 перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни. З огляду на що відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач, Міністерство оборони України, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині зменшення на 50% пені та штрафу та стягнути з відповідача пеню в сумі 182249,66 грн. та штраф в сумі 327114,78 грн.
Апелянт, зокрема, звертає увагу, що в ході судового розгляду даної справи відповідач не звертався до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій та жодним чином не обґрунтовував наявність підстав для такого зменшення. Зменшивши розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню на 50% від заявлених штрафних санкцій, суд першої інстанції не дотримався справедливого балансу інтересів сторін, не врахував що відповідач уклав вказаний контракт, зокрема, з метою одержання прибутку, що вказаний випадок (порушення відповідачем умов контракту) не є винятковим з огляду на встановлені обставини справи; застосував до відповідача відповідальність не пропорційну вчиненому порушенню зобов`язання, тобто неправильно застосував положення ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України до спірних правовідносин.
Також не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення у справі №902/479/22 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, скаржник, посилаючись на ст.837, 843, 844, ЦК та висновки, викладені в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2022  у справі №902/923/21, вважає, що судом невірно віднесено договір який є предметом спору до договорів про надання послуг, оскільки даний договір є договором підряду. З огляду на що, наявність етапності виконання договору не змінюють самої правової природи зобов`язання з виконання підрядних робіт, яке в даному випадку по своїй суті є неподільним зобов`язанням, яке за наявності декількох дат виконання, має бути виконане не пізніше останньої дати, погодженої сторонами, тобто 30.11.2021, а відповідальність відповідача як виконавця за договором у вигляді пені могла б мати місце у разі, якщо б зобов`язання за договором було виконано поза межами 30.11.2021.
Відповідач також вказує, що підписання акта приймання наданих послуг 25.12.2021 року є діями сторін договору направлені виключно на документальне оформлення прийняття позивачем, як замовником, вже наданих йому фактичних послуг з ремонту виробів, оскільки згідно технологічних паспортів на проведення регламентованого ремонту танково-ремонтної майстерні з проведенням доробок, які надані на підтвердження виконання п.2.1, 2.3 договору, вбачається, що ремонт виробів закінчено - 29.11.2021 року.
Крім того, відповідач зазначає, що в порушенні ДП "45 ЕМЗ" строків виконання зобов`язання за договором відсутня вина, оскільки виконання даного договору напряму пов`язано із порушенням своїх зобов`язань ДП "Автомоторс", які, в свою чергу, виникли внаслідок істотної зміни обставин та дії форс-мажорних обставин для виробника двигунів, що підтверджується сертифікату №0500-22-0072 Вінницької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини від 18.02.2022. Вказані докази, є істотними для розгляду даної справи по суті, вони залишені без належної уваги судом, що призвело до прийняття незаконного рішення що підлягає скасуванню.
У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що відповідач не подав до суду першої інстанції докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму штрафних санкцій, з огляду на що наявні усі законодавчо визначені підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги ДП "45 ЕМЗ". 
У судове засідання, що відбулося 21.02.2023 року, відповідач не забезпечив явку повноважного представника, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи.
В обґрунтування свого клопотання  відповідач вказує, що його представник не зможе прибути в судове засідання, оскільки відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.01.2023 року прийматиме участь в судовому засіданні 21.02.2023 року о 10:00 год. у справі №902/83/23. З огляду на вказане, з метою повного та належного розгляду справи, ухвалення законного та обґрунтованого рішення, необхідністю надання додаткових пояснень відповідачем, а також для реалізації процесуальних прав відповідача в межах розгляду даної справи, просить визнати причину неявки відповідача поважною та відкласти розгляд справи на іншу дату. 
Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач заздалегідь був повідомлений та обізнаний про розгляд даної справи саме 21.02.2023 року, що підтверджується картками про вручення процесуального документа від 06.01.2023, від 16.01.2023 (т.2, а.с.35, 63) та довідками про доставку електронного листа від 06.01.2023, від 16.01.2023 (т.2, а.с.36, 64). 
Як вбачається зі змісту ухвали Господарського суду Вінницької області (т.2, а.с.103), провадження у справі №902/83/23 відкрито 23.01.2023, тобто набагато пізніше, ніж відкрито апеляційне провадження у межах даної справи. Крім того, засідання у справі №902/83/23  призначено на 10:00 год., при цьому судове засідання у справі №902/479/22 призначено на 15:15 год. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що відповідач у відповідності до ст.197 ГПК України не позбавлений права звернутися з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення, в тому числі з використанням власних технічних засобів. 
Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ДП "45 ЕМЗ"  про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційних скарг за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 25.08.2021 між Міністерством оборони України (замовник) та державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" (виконавець) укладено договір № 370/3/5/2/1/10 про закупівлю послуг за державні кошти (т.1, а.с.5-19), згідно з п.1.1 виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (регламентований ремонт та переобладнання машин на базі ЗІЛ-131 з кунгом КМ-131 до виду ПРЗС-70Д) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.
За змістом п. 2.1 договору виконавець повинен надати замовнику передбачені цим договором послуги, якість яких відповідає технічним умовам, державним стандартам, кресленням, технічним умовам та інше, які діють на підприємстві виконавця.
Орієнтовна ціна цього договору становить 4  767 228,00 грн. з ПДВ, за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 050/7/30 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ – 794 538,00 грн. (п. 3.1 договору)
Відповідно до п.3.6 договору замовник оплачує надані та прийняті послуги, які передбачені календарним планом надання послуг (додаток 1), за договірною ціною,  погодженою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної (фактично) ціни послуг (додаток 2), яка відповідає обґрунтованим фактичним витратам, понесеним виконавцем (згідно даних бухгалтерського обліку) на прийнятим замовником з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.
За змістом п.3.8 договору виконавець повинен не пізніше 10 робочих днів до кінця терміну надання послуг (етапів послуг) підготувати та направити на адресу філії 4277  ВП МОУ повний комплект РКП в підтвердження понесених ним фактичних витрат та надати первинні підтверджуючі документи для перевірки філією 4277 ВП МОУ. Філія 4277 ВП МОУ перевіряє їх обґрунтованість та за результатом своєї перевірки складає висновок щодо рівня договірної (фактичної) ціни, який направляється замовнику. Висновок філії 4277 ВП МОУ повинен бути наданий замовнику не пізніше 10 днів від надання виконавцем документів підтверджуючих понесені ним фактичну витрати.
Згідно п. 4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток 4), відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.
Відповідно до п. 4.2 договору до рахунку виконавцем додається: акти приймання-передачі виробів (додаток 3); акти приймання наданих послуг (додаток 4); посвідчення (додаток 5), видане філією 4277 ВП МОУ про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за етапи, або кожного окремого виробу); висновок філії 4277 ВП МОУ щодо рівня фактичних витрат (додається окремо замовником). На підставі зазначених документів не пізніше 10-денного терміну сторонами оформляється та затверджується акт приймання наданих послуг (додаток 4) за договором, який є підставою для проведення розрахунків. 
Згідно п. 4.4 договору замовник має право здійснювати попередню оплату за договором у разі надходження коштів на рахунки Міністерства оборони України.
У силу положень п.5.1 договору термін надання послуг – відповідно до календарного плану надання послуг з ремонту виробів (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Дострокове надання послуг дозволяється за письмовою згодою сторін. 
У відповідності до календарного плану з надання послуг з ремонту виробів (т.1, а.с.20) визначено наступне: регламентований ремонт та переобладнання машин на базі ЗІЛ-131 з кунгом КМ-131 2 од. до виду ПРЗС-70Д  - до 15.11.2021; термін надання звітних документів – 30.11.2021.
За змістом п.5.18 договору приймання наданих послуг замовником здійснюється на підставі наданих виконавцем: актів приймання-передачі виробів представнику військової частини  (додаток 3); посвідчення (додаток 5) видане філією 4277 ВП МОУ, про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за договором, за етапи, або кожного окремого виробу); підписання виконавцем  протоколу  погодження договірної (фактичної) ціни надання послуг з ремонту виробів (додаток 2).
За результатом приймання наданих послуг складається акт приймання наданих послуг (додаток 4). Акт приймання наданих послуг підписується уповноваженими особами замовника та виконавця та затверджується замовником та виконавцем не пізніше 5 робочих днів.
Зобов`язання виконавця по наданню послуг за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання та затвердження акту приймання наданих послуг Замовника (додаток 4).
Пунктом 7.2 договору сторони погодили,  що за порушення терміну виконання зобов`язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково  стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості. За неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання в зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, виконавець сплачує проценти за кожний день користування грошовими коштами у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невикористаних коштів.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, а з питань розрахунків – до повного виконання сторонами зобов`язань по цьому договору (п.10.1 договору). 
Додатковими угодами №1 від 23.09.2021 року (т.1, а.с.27-28), №2 від 25.12.2021 року (т.1, а.с.29) вносились зміни до договору №370/3/5/1/10 про закупівлю послуг за державні кошти від 25.08.2021 року, зокрема, щодо здійснення попередньої оплати (зменшено розмір до 30 відсотків від ціни договору терміном на три місяці)  та орієнтовної ціни договору (зменшено та визначено в розмірі 4 673 068,33 грн. з ПДВ), внесено зміни в календарний план надання послуг з ремонту в частині вартості послуг. При цьому, терміни виконання ремонту та надання звітних документів, залишено без змін.
27.09.2021 відповідачем виставлено позивачу вимогу на оплату №370/3/303 (т.1, а.с.33) та рахунок №СФ-0000107 (т.1, а.с.32) на оплату авансу за надання послуг з регламентованого ремонту  та переобладнання машин на базі ЗІЛ-131 з кунгом КМ-131 2 од. до виду ПРЗС-70Д на суму 1 393 996,01 грн в т.ч. ПДВ 232    332,67 грн.
За доводами позивача, які не заперечуються відповідачем, сума попередньої оплати  перерахована відповідачу згідно вказаної вимоги. 
При цьому, у зв`язку з невиконанням відповідачем послуг у встановлений договором строк та підписанням акта приймання наданих послуг з ремонту виробів №1 лише 25.12.2021 року (т.1, а.с.34), замовник звернувся до виконавця із претензією №717/4/84 від 12.01.2022 (т.1, а.с.35-36), згідно якої запропонував в добровільному порядку перерахувати на рахунок Міністерства оборони України штрафні санкції. 
Однак, вказана претензія була залишена Державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" без задоволення, що і стало підставою для звернення Міністерства оборони України з даним позовом до суду. 
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судом першої інстанції встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі договору №370/3/5/2/1/10 про закупівлю послуг за державні кошти. Крім того, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг. 
Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.1  ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
При цьому, частиною 1 ст.837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Разом з тим, предмет договору підряду є завжди індивідуалізованим, тобто являє собою упредметнений (матеріалізований) результат зусиль (робіт) підрядника. Результат роботи підрядника виражається в тій чи іншій матеріальній формі.
Основним результатом при наданні послуг є результат нематеріального характеру, який не втілюється у жодну з матеріальних форм, однак, попри відсутність матеріальної форми, має економічну цінність та корисний ефект для замовника такої послуги.
Юридичним завершенням договору підряду є підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, і ця процедура, на відміну від договору про надання послуг, також врегульована чинним законодавством.
Таким чином, основний критерій   відмінності роботи від  послуги, на який найчастіше звертається увага при розгляді господарських справ (встановлення дійсних правовідносин між сторонами спору) - майновий результат роботи і відсутність такого у послуги.
За приписами ч. 1 ст.843, ст. 844 ЦК України  у договорі підряду встановлюється ціна роботи або спосіб її визначення, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст.846 ЦК України).
Згідно п.4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акта приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток 4), відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних кошті на рахунок Міністерства оборони України.
Отже, здійснивши аналіз умов та змісту укладеного договору між сторонами, враховуючи вказані норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що договір №370/3/5/2/1/10 про закупівлю послуг за державні кошти є за своєю правовою природою договором підряду, та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст. 11, 202, 509 ЦК України.
Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оцінюючи доводи позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення ремонту та надання звітних документів у строки передбачені календарним планом надання послуг з ремонту виробів як додатком до договору,  колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 5.2 договору визначено, що передбачені цим договором послуги надаються у відповідності до вимог діючої нормативно-технічної документації визначеної в п. 2.1. цього договору. Термін проведення ремонту виробів встановлюється календарним планом надання послуг (додаток 1).
При цьому, колегія суддів зауважує, що в календарному плані надання послуг з ремонту виробів (додаток 1 - т.1, а.с.20) визначено надання лише однієї послуги, тобто передбачено одне зобов`язання, а саме "послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення", яка включає в себе "виконання ремонту" у термін до 15.11.2021, та "надання звітних документів" у термін до 30.11.2021. 
Разом з тим, приймання надання послуг замовником підтверджується переліком документів, визначених п.5.18 договору, а саме  актів приймання-передачі виробів представнику військової частини  (додаток 3); посвідчення (додаток 5) видане філією 4277 ВП МОУ, про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за договором, за етапи, або кожного окремого виробу); підписання виконавцем  протоколу  погодження договірної (фактичної) ціни надання послуг з ремонту виробів (додаток 2).
Отже, надання послуг підтверджується переліком звітних документів, визначених п.5.18 договору, а термін надання вказаних звітних документів визначений у календарному плані надання послуг – 30.11.2021 року. 
Враховуючи, що виконання будь-якої послуги або роботи повинно підтверджуватися відповідними документами, приймаючи до уваги визначення сторонами в календарному плані надання лише однієї послуги, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутня етапність виконання послуг, а тому зобов`язання передбачене п.1.1 договору, а саме "надання замовникові послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення" має бути виконане не пізніше останньої дати, погодженої сторонами у календарному плані, тобто 30.11.2021. З огляду на викладене, відповідальність відповідача як виконавця за договором настає у випадку виконання зобов`язання поза межами саме 30.11.2021, а не 15.11.2021 року.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом п.5.18 договору за результатом приймання наданих послуг складається акт приймання наданих послуг. Зобов`язання виконавця по наданню послуг за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання та затвердження акта приймання наданих послуг замовника.
На виконання п.5.18 договору, 25.12.2021 сторони підписали акт приймання наданих послуг з ремонту виробів №1 (т.1, а.с.34). 
Відтак, періодом прострочення виконавцем виконання зобов`язання згідно договору є  01.12.2021 по 24.12.2021 року (24 дні). 
Доводи відповідача, що згідно копій технологічних паспортів на проведення регламентованого ремонту танково-ремонтної майстерні з проведенням доробок (т.1, а.с.113-120) ремонт виробів закінчено 29.11.2021, а тому зобов`язання виконане у строк погоджений сторонами, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки єдиним документом, який фіксує факт прийому-передачі виробів після проведеного ремонту, є акт приймання-передачі виробів (додаток 3) у відповідності до п.5.15 договору. Крім того, вказані технологічні паспорти не містять підписів обох сторін та відтиску їх печаток, з огляду на що вони не є погоджені сторонами та відповідно вважається одноособовими документами та не можуть бути належними та допустимими доказами в розумінні ст.76, 77 ГПК України на підтвердження факту завершення здійснення ремонту. 
За умовами  п. 7.2 договору за порушення терміну виконання зобов`язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково  стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.
Таким чином, здійснивши перерахунок пені за порушення строків виконання ремонту саме за період 01.12.2021 по 24.12.2021 року, колегія суддів дійшла висновку, що правомірною та обґрунтованою до стягнення є пеня в сумі 112153,64 грн. (4673068,33 грн.*0,1%*24 дні). 
Крім того, враховуючи що прострочення виконання зобов`язання мало місце лише 24 дні, додаткова відповідальність у вигляді стягнення штрафу у розмірі 7% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, до виконавця не застосовується. 
Однак, вказане не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення та як наслідок призвело до неправильного визначення судом періоду прострочення виконання зобов`язання та відповідно стягнення пені у завищеному розмірі, а також безпідставного стягнення штрафу. 
Щодо стягнення процентів за ненадання у визначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, суд враховує наступне.
Положеннями ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Підставами для застосування до правовідносин сторін   статті 536 ЦК України  є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. 
Абзацом 6 пункту 7.2. договору сторони передбачили відповідальність виконавця за неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг у вигляді сплати процентів за кожний день користування грошовими коштами у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невикористаних коштів.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку нарахування заявленої до стягнення суми процентів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірною є вимога позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 16155,08 грн. за період з 01.12.2021 по 24.12.2021, нарахованої з суми попередньої оплати в розмірі 1393996,01 грн. 
Доводи відповідача про незастосування до нього відповідальності у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин не приймаються до уваги апеляційним судом з огляду на таке.  
За змістом п. 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). 
Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.
Отже, перед тим, як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21). 
Пунктом 8.2 договору передбачено, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Відповідно до п.8.3 договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається ТПП або регіональними ТПП.
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача згідно з вимогами п. 8.2. договору про настання обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню саме спірного договору, з огляду на що колегія суддів вважає, що відповідач не дотримався строку повідомлення позивача про виникнення обставин непереборної сили.
При цьому з пунктів 8.1, 8.2, 8.3 договору вбачається, що для уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань у зв`язку з настанням обставин непереборної сили (форс-мажор) відповідна сторона повинна не лише повідомити іншу сторону про існування таких обставин, однак і надати докази їх існування - сертифікат ТПП або регіональної ТПП.
На підтвердження наявності обставин  непереборної сили (форс-мажорних обставин) відповідачем надано сертифікат Вінницької торгово-промислової палати №0500-22-0072 від 18.02.2022 (т.1, а.с.67-68) про форс-мажорні обставини, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Період дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): дата настання: 21.10.2021, дата закінчення: 15.02.2022.
Колегія суддів звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.
Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Відповідач не надав жодних документів та доказів в підтвердження повідомлення позивача про наявність форс-мажорних обставин в передбачений п.8.2 договору строк. 
Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Положення укладеного сторонами договору прямо не передбачають юридичні наслідки того, що виконавець не повідомив замовника в строки, визначені договором, про факт настання таких обставин (із посиланням на відповідний сертифікат ТПП чи без нього).
Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п.5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).
У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що порушення відповідачем передбаченого договором строку повідомлення Міноборони про настання форс-мажору означає автоматичну втрату підприємством права посилатись на форс-мажор у відносинах з контрагентом.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
Як вірно вказав господарський суд, форс-мажор (у даному випадку обмеження встановлені адміністративними та нормативно-правовими актами у зв`язку з пандемією COVID  в Німеччині  та наслідки повені) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме  обмеження встановлені адміністративними та нормативно-правовими актами у зв`язку з пандемією COVID  в Німеччині  та наслідки повені призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за Договором.
При цьому, відповідач не надав до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній  посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про недоведення відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором.
Крім того, апеляційний суд також враховує, що відповідач за відповідним сертифікатом звернувся до Вінницької торгово-промислової палати 15.02.2022 року, тобто лише  після звернення позивача з претензією про сплату штрафних санкцій від 12.01.2022. 
Оцінюючи доводи позивача в апеляційній скарзі про безпідставне зменшення судом розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. 
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1 ст.550 ЦК України.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.
Позивач, подаючи апеляційну скаргу, вказував, що використання результатів отриманого за контрактом для позивача не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього повноважень - державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань, а порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороздатності держави. 
Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що державне підприємство "45 експериментальний механічний завод" також має особливий статус, оскільки відповідно до п.1.1 статуту (т.1, а.с.82-93) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління ДК "Укроборонпром", яке в силу ст.16 Закону "Про оборону України", ст.75 ГК зобов`язане приймати та виконувати доведені до нього в установленому законодавством порядку державні замовлення. 
Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, основним напрямок діяльності підприємства є виконання замовлень для Міністерства оборони України, з огляду на що апеляційний суд вважає, що в умовах воєнного стану основним завданням підприємства також є забезпечення безперебійного та стабільного функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу та належне забезпечення потреб сил безпеки і сил оборони необхідним озброєнням та військовою технікою, підвищення обороноздатності держави під час збройної агресії російської федерації, тобто стягнення значних сум штрафних санкцій може негативно вплинути на діяльність підприємства та опосередковано на ефективність обороноздатності держави.  
Крім того, як вірно враховано судом першої інстанції при зменшенні розміру штрафних санкцій, відповідачем на день ухвалення рішення виконано зобов`язання згідно договору у повному обсязі, а також прострочення зобов`язання  тривало не значний проміжок часу (всього 24 дні за період з 01.12.2021 по 24.12.2021). Також позивачем заявлено до стягнення, крім пені, проценти за користування чужими грошовими коштами, що є також додатковою відповідальністю, яка застосовується до відповідача.  
Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги виконання відповідачем зобов`язання в повному обсязі без зауважень щодо якості зі сторони позивача, а також ненадання позивачем будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків виконання зобов`язання, а також із врахуванням особливого статусу сторін укладеного договору та принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів застосовує дискреційні повноваження щодо зменшення розміру штрафних санкцій, надані ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, та погоджується з висновком суду першої інстанції про справедливу, доцільну, обґрунтовану та таку, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованих у даній справі пені на 50%.
Доводи позивача про неврахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, щодо важливості та пріоритетності забезпечення Збройних Сил України через Міноборони коштами на їх потреби для надання відсічі збройній агресії російської федерації в умовах правового режиму воєнного стану, та відповідно неможливості зменшення розміру штрафних санкцій, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді вказано справи штрафні санкцій були зменшені до 99%. При цьому, згідно висновків Верховного Суду, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 
Однак, в межах розгляду даної справи, як і господарським судом першої інстанції, так і апеляційним судом, було враховано баланс інтересів сторін та здійснено висновок про зменшення штрафних санкцій саме на 50%, чим дотримано мету існування та застосування неустойки, зокрема, щодо стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, та застосовано дискреційні поноваження саме щодо зменшення розміру санкцій, а не звільнення від їх сплати.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні від 11.01.2007 року у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" ЄСПЛ зазначив, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої вбачається, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України     кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. 
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України     суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п.1, 3  ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Зважаючи на викладене, з огляду на неправильне визначення судом першої інстанції періоду прострочення виконання зобов`язання, що призвело до стягнення пені у завищеному розмірі, а також безпідставного стягнення штрафу за умовами п.7.2 договору, колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та відповідно про зміну оскаржуваного рішення в частині стягнення пені, а також про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Враховуючи приписи  ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав часткового скасування та часткової зміни судового рішення та відповідно часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, здійснено перерозподіл судових втрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, апеляційний суд враховує, що в частині зменшення суми пені витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд                   
                            
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 у справі №902/479/22 відмовити. 
2. Апеляційну скаргу Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 у справі №902/479/22 задоволити частково. 
3. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 в частині стягнення пені та судового збору змінити та викласти рішення в цій частині в наступній редакції: 
"Стягнути з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (21100, м.Вінниця, вул.Стрілецька, 57, код ЄДРПОУ 08341806) на користь Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022) 56076,82 грн. - пені, 1924,36 грн. - судового збору."
4. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 в частині стягнення штрафу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові повністю. 
5. У решті Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.11.2022 - залишити без змін. 
6. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітлофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022) на користь Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (21100, м.Вінниця, вул.Стрілецька, 57, код ЄДРПОУ 08341806) 9066,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
7. Господарському суду Вінницької області видати судові накази.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

                                                                                Повний текст постанови складений "27" лютого 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.