Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 р. 	Справа № 520/27114/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.01.22 по справі № 520/27114/21
за позовом    ОСОБА_1  
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, що зазначено у висновку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №520/11836/2020 та без обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року, здійснити виплату суми недоплаченої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром з 01.04.2019.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення що зазначено у висновку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №520/11836/2020 та без обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року, здійснити виплату суми недоплаченої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване  рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні  позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідачем при перерахунку пенсії жодним чином не порушено право позивача на пенсійне забезпечення щодо обчислення розміру пенсії, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі №520/17635/2020 не зобов`язано ГУПФУ в Харківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії з урахуванням довідки з урахуванням 90 % грошового забезпечення. Відповідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014, що діє на час виникнення права на перерахунок) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. У зазначеній редакції положення Закону № 2262-ХІІ були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачу при її перерахунку з 01.04.2019. Просить урахувати, що станом на час перерахунку відповідачем пенсії позивача діяли положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які в свою чергу не містять застереження про застосування обмежень пенсії максимальним розміром. З посиланням на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 06 березня 2017 року в справі № 490/5309/16-а, Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 183/342/17, від 22.05.2018р. (справа №205/8204/16-а), від 03.04.2018р. (справа №361/4922/17), від 15.08.2018р. (справа №161/9572/17), від 17 січня 2019 р. (справа №161/713/17), від 22 травня 2018 року у справі № 205/8204/16-а та від 14 травня 2019 року по справі №591/2109/17 зазначає, що враховуючи, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по відношенню до позивача, законні підстави для виплати пенсії у більшому, ніж обмеженому розмірі відсутні. Тому, підстав для виплати пенсії позивачу без обмеження її розміру з 01.04.2019 у Головного управління немає.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на нормативно-правове обґрунтування, зазначене ним у позовній заяві, доводить, що апеляційні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За результатами апеляційного розгляду позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач знаходиться на обліку в ГУПФ України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Виходячи з розрахунку пенсії за вислугу років, на час призначення пенсії, основний розмір пенсії позивача складав 90% грошового забезпечення, що підтверджується протоколом за пенсійною справою (а.с. 17).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі № 520/11836/2020 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01 січня 2018 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області  з 01 січня 2018 року перерахувати та виплатити однією сумою пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі № 520/11836/2020 набрало законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №520/17635/2020 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає у неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті пенсії з 01.04.2019 ОСОБА_1 в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в довідці від 30.11.2020 № ФХ-120373/ВСЗ; зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.04.2019 , обчисливши розмір пенсії з грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в довідці від 30.11.2020  № ФХ-120373/ВСЗ, і виплатити за наслідками перерахунку суму недоплаченої пенсії за період з 01.04.2019, з урахуванням фактично виплачених сум, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі №520/17635/2020 апеляційна скарга відповідача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 повернута скаржнику.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №520/17635/2020 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, виходячи з 70% грошового забезпечення, та з обмеженням максимальним розміром пенсії з 01.04.2019.
Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії з 01.04.2019, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що норма щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XIІ) визнана неконституційною, тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, а тому відповідач не може застосовувати положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі – Закон № 3668-VI)   при призначенні/перерахунку пенсії позивача.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку, а отже, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 90 % до 70 % грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення з 01.04.2019, є обґрунтованими.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 (надалі також – Закон №2262-ХІІ) визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
У подальшому, Законами України №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності 1 квітня 2014 року, вносилися зміни до частині другій статті 13 та цифри "90" замінено цифрами "80" , цифри " 80" замінено цифрами " 70" відповідно.
Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 за №45.
Зміни до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, ані Законом № 3668-VI, ані Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися. Постанова КМУ №45 і Постанови КМУ №103 та № 704 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Отже, внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
Як убачається з матеріалів справи, здійснивши перерахунок пенсії позивача, з 01.04.2019 ГУ ПФУ в Харківській області зменшило розмір пенсії позивача з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення, що підтверджується довідкою про перерахунок пенсії від 26.08.2021 (а.с.24).
З урахуванням викладеного, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, тоді як відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 квітня 2019 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ, Постанови КМУ №103 у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку, а тому, вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій щодо зменшення розміру пенсії з 90 % до 70 % грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90 % грошового забезпечення з 01.04.2019 є такими, що підлягають задоволенню.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 03.04.2018 у справі № 175/1665/17, від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17, від 04.02.2019 у справі № 240/5401/18.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов обґрунтованих висновків у цій частині та, визнавши протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії позивача з 90 % до 70 % грошового забезпечення, правомірно зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії у розмірі 90 % грошового забезпечення з 01.04.2019.
Щодо іншої частини задоволених позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України   визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію   Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до положень   статті 2 Закону № 3668-VI   максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Митного кодексу України,   законів України «Про державну службу»,   «Про прокуратуру»,   «Про статус народного депутата України»,   «Про Національний банк України»,   «Про Кабінет Міністрів України»,   «Про дипломатичну службу»,   «Про службу в органах місцевого самоврядування»,   «Про судову експертизу»,   «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,   «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»,   «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,   «Про пенсійне забезпечення»,   «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас   Законом № 3668-VI внесені зміни у   статтю 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 (далі – рішення КСУ № 7-рп/2016) визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення   частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з   пунктом 2 резолютивної частини   вказаного Рішення положення   частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають   статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи   частини п`ятої статті 17 Конституції України   щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених   частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17
Поміж іншим, положення   частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII   та положення   частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до   Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає   статті 17 Конституції України   положення   частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення   статті 2 Закону № 3668-VI   (у частині поширення її дії на   Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між   Законом № 2262-XII   з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016 та   Законом № 3668-VI   - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення   статті 2 Закону № 3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у   пунктах 52,   56 рішення   від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями   статті 6 КАС України   встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі   Конституції України   гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення   статей 1,   8,   92 Конституції України, а також на   статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права   зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII   з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обмеження ГУ ПФУ в Харківській області максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 липня 2022 року у справі № 580/3451/21.
Отже, доводи відповідача, наведені у апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі № 520/27114/21  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін