ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/2677/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 року в адміністративній справі №340/2677/22 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                        ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом,  в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії , на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020, із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії , на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020 виданої Кіровоградським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже проведених виплат.
          Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області йому проведено перерахунок пенсії. Після отримання перерахованої пенсії, і здійснення запиту до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, позивач дізнався, що під час перерахунку взято 70% від грошового забезпечення замість 80%, також відповідач в порушення вимог чинного законодавства після перерахунку пенсії з 01.04.2019 здійснює її виплату з обмеженням максимальним розміром.
Рішенням  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 року в адміністративній справі №340/2677/22 адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії , на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020 року, із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії , на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020 виданої Кіровоградським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже проведених виплат.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
На думку апелянта, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України.
Також апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції приписів Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року, які є чинними, а також п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що призвело до необґрунтованого неврахування приписів статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», стосовно обмеження пенсій максимальним розміром.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що з 01 квітня 2021 року відповідач позбавлений функцій фінансування виплати пенсій.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, з 2013 року отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при перерахунку якої з 01.04.2019 відповідач обмежив її максимальний розмір 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
          Встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року у справі №340/4651/21, яке набрало законної сили визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01.04.2019 року перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020 року, із зменшенням відсоткового розміру пенсії з 80 % на 70 % суми грошового забезпечення та із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років , на підставі довідки № 84/1 від 20.11.2020 року виданої Кіровоградським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже проведених виплат.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав законної сили 01.10.2011 року.
          Спірним в цій справі є питання правомірності обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром.
          Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
          Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального
зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ (далі – Закону № 2262-ХІІ).
          08 липня 2011 року прийнято Закон № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
          Відповідно до статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб,   які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих)   відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
          Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
          Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
          Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
          Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
          Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.
          Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
          Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
          При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
          Тобто на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом    №    2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
          Відповідачем у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
          Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що приведені вище норми Закону № 2261-ХІІ та Закону № 3668-VI суперечать один одному.
          Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи
          Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
          У постанові від 13 лютого 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
          Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
          Висновок суду в цій справі відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2022 року в справі № 440/994/20.
          Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність обмеження пенсії позивача максимальним розміром, встановленим Законом № 3668-VI.
          Доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду суд відхиляє, адже на заяву позивача з питання перерахунку пенсії відповідь надано листом від 18 травня 2022 року, а позовна заява подана до суду 30 травня 2022 року, тобто позивачем дотримано строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.
          З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
          Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
          Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   

                                                  ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року в справі № 340/2677/22- залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року в справі № 340/2677/22 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 29 березня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник