ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1710/23 Справа № 227/2786/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Любчик В.М. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 227/2786/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Хейло Я.В.,
суддів – Мірути О.А., Тимченко О.О.,
секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Криворізька сільська рада Донецької області, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької сільської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю, яке постановлено суддею Любчик В.М у місті Добропілля Донецької області та повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізької сільської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 2005 року зареєстрований та постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 . 
Взимку 2005 року ОСОБА_1 звернув увагу на те, що даний будинок, в якому він разом з батьками мешкав ще до 1992 року, стоїть занедбаний та руйнується. За інформацією сусідів, вже більше 10 років в будинку ніхто не живе, де знаходиться власник будинку вони не знають, хто офіційно володіє ним також невідомо. Звернувшись до сільської ради, ОСОБА_1 повідомили, що не володіють інформацією щодо права власності на спірний будинок.
Позивач прийняв рішення зайняти будинок та, оскільки будинок був в аварійному стані, непридатному для проживання, він почав його ремонтувати, приводити в належний житловий стан. 
За інформацією Центру надання адміністративних послуг в м. Добропілля Донецької області, згідно державних реєстрів відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень на будинок АДРЕСА_1 відсутні. Тобто офіційного законного власника цього будинку на даний час немає. 
Інформація щодо земельної ділянки під даним будинком у Криворізькій сільській раді відсутня.
За інформацією Добропільського бюро технічної інвентаризації, отриманою в лютому 2021 року, згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване.
Інвентаризаційна справа в архіві відсутня. Інвентаризація не проводилась. 
22 березня 2021 року ОСОБА_1 у Добропільському БТІ отримав на своє ім`я, як замовник, технічний паспорт. 
На неодноразові його усні звернення до відповідача про визнання за ним права власності на дане домоволодіння, оскільки понад десять років він безперервно користується цим майном, щоразу отримував усні відмови.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що починаючи з січня 2005 року (тобто понад 16 років) він фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується майном, яке є безхазяйним, утримує його та обробляє земельну ділянку, тому відповідно до ст. 334 ЦК України, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізької сільської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю, - відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі  позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Узагальнення доводів особи, які подали апеляційних скарг
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що справу було розглянуто без його участі, про день і час розгляду справи він не був повідомлений належним чином, що є обов`язковою підставою, відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення першої інстанції.
Зазначає, що він більше 16 років постійно проживає в спірному домоволодінні, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає та утримує його, постійно здійснює необхідні будівельні роботи.
Наполягає, що на теперішній час будинок АДРЕСА_1 нікому не належить на праві будь-якої власності.
Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та правовий висновок Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі 252/1354/18.
ОСОБА_1 зазначає, що, оскільки спірний будинок був набутий ним правомірно, іншим шляхом визнати за ним право власності неможливо.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи у його відсутність у письмовому проваджені за наявними матеріалами у справі. Вимоги апеляційної скарги підтримує повністю та просить її задовольнити ( а.с. 121).
Відповідач –  Криворізька сільська рада Донецької області у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином.
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 січня 2005 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області від 14 лютого 2004 року (а.с. 5), та довідкою Криворізької сільської ради від 01 липня 2021 року (а.с. 25).
Згідно довідки Криворізької сільської ради від 26 березня 2021 року, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , понад десять років. (а.с. 7)
Згідно архівних даних, станом на 31 грудня 2012 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Інвентаризаційна справа в архіві відсутня. Інвентаризація не проводилась, що підтверджується довідкою Добропільського БТІ (а.с. 9).
Крім того, інформація щодо земельної ділянки під будинком, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в сільській раді відсутня (а.с. 26).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 грудня 2020 року, відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на будинок АДРЕСА_1 , в перелічених реєстрах відсутні (а.с. 8).
Вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до звіту про оцінку майна від 02 квітня 2021 року, становить 19307 грн. (а.с. 10-18)
З технічного паспорту, виготовленого 22 березня 2021 року на замовлення ОСОБА_1 , вбачається, що житловий будинок (А-1) побудований у 1950 році; сарай (Г-1) – у 1948 році; веранда (а-1) та погріб з шийкою (В-1) – у 1955 році; літня кухня (Б-1), тамбур (б-1), навіс (б1-1) побудовані у 1980 році (а.с. 19-24).
Як вбачається з копії витягу погосподарської книги за 1986-1990 роки, (по земельнокадастровій книзі № 18, особовий рахунок № НОМЕР_2 , глава сім`ї ОСОБА_2 , члени сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 27-28)
З копії витягу погосподарської книги за 1996-2000 роки, (по земельнокадастровій книзі – номер відсутній, особовий рахунок № НОМЕР_3 , глава сім`ї ОСОБА_2 , члени сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 27-28)
Витягом з домової книги, розпочатої 06 травня 1997 року, підтверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 січня 2005 року. Крім того, за цією ж адресою з 27 лютого 1987 року була зареєстрована ОСОБА_5 (померла), а з 27 січня 2005 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вибули, та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які залишаються зареєстрованими в даному домоволодінні. (а.с. 61-62).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року – залишити без задоволення. 
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року – залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем, що об`єкт давнісного володіння мав власника або у встановленому законом порядку визнаний безхазяйним. Не доведено позивачем також і добросовісність заволодіння спірним житловим будинком. Посилання позивача на його неодноразові звернення з усними клопотаннями до Криворізької сільської ради про те, щоб за ним визнали право власності на дане домоволодіння, та відмову йому у вчиненні вказаних дій не підтверджено жодним доказом. Як і не надано документів, які б підтверджували право позивача на проживання в житлі на момент здійснення реєстрації місця проживання. 
Отже, оскільки відсутня наявність усіх вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 449/570/19 (провадження № 61-3711св21) зазначено, що «згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.
Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.
Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України».
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), що був врахований судом першої інстанції при ухвалені рішення.
Колегія суддів, перевіряючи рішення суду першої інстанції щодо законності його і обґрунтованості, дійшла висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, а саме, що позивачем не доведено те, що об`єкт давнісного володіння мав власника або у встановленому порядку визнаний безхазяйним, добросовісність заволодіння спірним житловим будинком, зробив правильний висновок, про те, що відсутня наявність усіх вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції
не враховано висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та у постанові  Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі 252/1354/18,  колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки у цих справахі у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він більше 16 років постійно проживає в спірному домоволодінні, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає та утримує його, постійно здійснює необхідні будівельні роботи, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, безпідставні, оскільки сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що справу було розглянуто без його участі, про день і час розгляду справи він не був повідомлений належним чином, що є обов`язковою підставою, відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44), 18.09.2021 року на ім`я ОСОБА_1 отримано за довіреністю копію ухвали, судову повістку, витяг з ЦПК, відповідно довіреності від 26.01.2021 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_11 представляти його інтереси, вести від його імені справи у судах будь-якої інстанції (а.с. 29), згідно заяви ОСОБА_1 від 06 жовтня 2021 року позивач просив розглядати справу № 227/2786/21 без його участі, за наявними матеріалами справи ( а.с. 45), також, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення представнику ОСОБА_11 29.10.2021 року (а.с. 55)., 20.11.2021 року ( а.с.67). 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, непогодження із встановленими судом обставинами справи та ухваленим рішенням.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2022 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року.

Головуючий:
Судді: