ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р.                                                             Справа № 914/2443/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.
Суддів:                                                                      Бойко С.М.
          Зварич О.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Азалія Нова”, б/н від 10 січня 2023 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 22 грудня 2022 року (суддя Бортник  О.Ю.)
у справі №914/2443/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Бест Лізинг”, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Азалія Нова”, м. Львів
про стягнення 90 369,51 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
04.10.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Бест Лізинг” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азалія Нова” про стягнення 90 369,51 грн., з яких: 79  389,06 грн. прострочена заборгованість за лізинговими платежами, 7  492,76 грн. - проценти річних, 3  487,69 грн. - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням прав ТзОВ “Бест Лізинг” на своєчасне отримання лізингових платежів за переданий у користування об`єкт лізингу, які встановлені договором фінансового лізингу № 220113-10/ФЛ-Ю-А від 13.01.2022. На підставі п.п.  2.1.7.1, 2.1.8, 2.2, 2.7 загальних умов договору лізингу та ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості з урахуванням інфляційних та процентів річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 року у справі №914/2443/22 (суддя О.Ю. Бортник) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» - 71 265,55 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 7  492,76 грн. процентів річних, 3 487,69 грн. інфляційних втрат, 2 257,98 грн. судового збору та 910,11 грн. витрат на оплату послуг адвоката. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами у справі 13 січня 2022 року укладено договір № 220113-10/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу з додатками та додатковими угодами № 1 і № 2 до нього. З огляду на погоджені сторонами договору у пунктах 2.1.7.1, 2.4 загальних умов договору умови сплати лізингових платежів, відповідач мав обов`язок сплатити позивачу лізингові платежі за період лізингу № 2 до 01.04.2022, за період лізингу № 3 до 02.05.2022, за період лізингу № 4 до 02.06.2022. Загальна сума платежів, які відповідач мав обов`язок сплатити позивачу до 02.06.2022 становить 277 790,23 грн. Водночас, наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: № 3195, № 3144, № 3112, № 3089, 3085, №  3084, № 3029 та № 2989 підтверджується факт сплати відповідачем позивачу, починаючи з 28 січня 2022 року до 28.07.2022 року, на виконання умов договору № 220113-10/ФЛ-Ю-А від 13.01.2022 р. загалом 206 524,68 грн. У матеріалах справи немає доказів сплати відповідачем решти 71 265,55 грн. лізингових платежів. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач порушив взяті на себе за договором № 220113-10/ФЛ-Ю-А зобов`язання з своєчасної сплати 71 265,55 грн. лізингових платежів, чим порушив право позивача на отримання цих платежів у строки, встановлені договором. Решта позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт існування у відповідача 8 123,51 грн. заборгованості перед позивачем за лізинговими платежами 2, 3 та 4 періодів лізингу. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивачем на підставі п. 2.7 загальних умов договору та ст.  625 ЦК України законно нараховано відповідачу 24 проценти річних в розмірі 7  492,76  грн. та 3 487,69 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошових зобов`язань з 02.04.2022 до 27.09.2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ТзОВ «Азалія Нова» подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у зв`язку із обставинами військової агресії Російської Федерації проти України, що підтверджуються листом ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 як надзвичайні, невідворотні та об`єктивні для суб`єктів господарської діяльності по договору виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Затримка у виконанні умов договору ТзОВ «Азалія Нова» сталася через появу тих самих форс-мажорних обставин, а саме проведенням активний бойових дій з найпершого дня війни на території м.Маріуполя, де ТзОВ «Азалія Нова» провадило свою господарську діяльність та отримувало дохід, що значно затримує виконання зобов`язань за договором, так як Товариство припинило здійснювати господарську діяльність, на даний момент не отримує доходу та не може у короткі строки виконати зобов`язання зі сплати платежів за договором в повному обсязі. Також, скаржник дію форс-мажору підтверджує звітністю доданою до матеріалів справи, яка показує дохід ТзОВ «Азалія Нова» до військової агресії Російської Федерації проти України та після. Скаржник вказує, що повідомляв позивача про форс-мажорні обставини письмово засобами електронної пошти. Також у неодноразових зверненнях до позивача ТзОВ «Азалія Нова» зазначало, що не відмовляється від виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу. На переконання скаржника обставини, що склалися підпадають під дію п. 8.1 договору, внаслідок якого сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 року у справі № 914/2443/22.   

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, при його постановленні судом повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Наголошу, що скаржник не надав суду доказів того, що він на виконання п. 8.2 договору фінансового лізингу, повідомив лізингодавця про настання обставин непереборної сили, які перешкоджають виконанню його договірних зобов`язань. Лист через засоби електронної пошти не є таким повідомленням, оскільки містить лише обіцянки про намір здійснення згодом платежів в повному обсязі з подальшим викупом об`єкта лізингу. Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 містить посилання на те, що військова агресія Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 і до її закінчення відноситься до обставин непереборної сили. Однак, на переконання позивача даний лист не звільняє сторін від доведення того, що виконання зобов`язання за договором стало неможливим у встановлений термін саме внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Скаржником не доведено наявність прямих иричинно-наслідкових зв`язків між військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за договором лізингу стосовно оплати лізингових платежів, не надано передбаченого договором офіційного документа (сертифіката) Торгово-промислової палати України, що засвідчує вказані обставини непереборної сили у взаємозв`язку з можливістю виконання своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу. Позивач наголошує, що сам факт невикористання (зі слів скаржника) об`єкта лізингу з 24 лютого 2022 року, а також подальше розірвання договору фінансового лізингу не звільняє ТзОВ «Азалія Нова» від обов`язку сплати нарахованих та несплачених лізингових платежів, та передбачених договором та чинним законодавством України штрафних санкцій на такі прострочені платежі. Просить апеляційну скаргу ТзОВ «Азалія Нова» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 року у справі №  914/2443/22 без змін.

Апеляційне провадження у справі
Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2443/22 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті  270  Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх електронні адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року у справі № 914/2443/22.
На час винесення даної постанови від сторін не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги ТзОВ «Азалія Нова» на судове рішення у справі №914/2443/22, яке є предметом оскарження.

Обставини справи
13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова» (Лізингоодержувач) укладено договір № 220113-10/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу з додатками та додатковими угодами № 1 і № 2 до нього. Відповідно до умов договору лізингу Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене в специфікації до договору лізингу, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти майно (предмет лізингу) та своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки передбачені договором лізингу.
Пунктом 8 договору сторони погодили, що Лізингоодержувач здійснює платежі Лізингодавцю відповідно до додатку до договору «Графік сплати лізингових платежів» та інших умов договору та чинного законодавства.
Шляхом підписання такого додатка до договору № 220113-10/ФЛ-Ю-А як «Графік сплати лізингових платежів» сторони погодили сплату Лізингоодержувачем Лізингодавцю 35 платежів.
У пунктах 2.1.6, 2.1.7, 2.1.7.1, 2.1.8, 2.2 та 2.4 додатку до договору «Загальні умови договору» сторони домовились, що усі платежі за договором Лізингоодержувач зобов`язується здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця.
Згідно із підпунктом 2.1.7 пункту 2.1 договору число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно п. 2.1.7.1 загальних умов договору.
У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) дорівнює або становить більше, ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної у п. 4.2 договору, то числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта лізингу в лізинг (наприклад: дата підписання сторонами акта - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця (підпункт 2.1.7.1 пункту 2.1 договору). 
Відповідно до підпункту 2.8.1 пункту 2.1 договору період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює одному місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акта.
Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню (п. 2.4 договору).
Відповідно до п. 6.6 загальних умов договору Лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитися від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1-6.1.4 загальних умов договору, зокрема, у випадку якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.
Лізингодавець надсилає Лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі Лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення Лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленого в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу Лізингодавцю. Незалежно від цього Лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів Лізингоодержувача або будь-яких інших осіб з покладенням на Лізингоодержувача понесених при цьому витрат. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня наступного за днем відправлення Лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним (п. 6.6.1 договору).   
У відповідності до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних) обставин. До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором.
Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України (п. 8.2 договору).
Згідно із п. 8.3 договору якщо обставини, вказані в п. 8.1 загальних умов продовжують діяти протягом 30 днів з дати їх виникнення, то сторони проводять переговори з метою визначення заходів, яких слід вжити. У випадку, якщо на протязі наступних 10 днів сторони не зможуть домовитися, Лізингодавець може прийняти рішення про вилучення об`єкта лізингу, а Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу Лізингодавцю на протязі 15 днів з моменту прийняття такого рішення, при цьому усі раніше сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.
Позивач 10 лютого 2022 року на виконання умов договору фінансового лізингу передав відповідачу об`єкт лізингу (новий загальний легковий універсал Nissan, X-Trail, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 ), комплект Державних реєстраційних номерів: НОМЕР_2 , вартістю на момент передачі 763  000,00 грн., в т.ч. ПДВ, а також свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, ключі від предмета лізингу, сервісну книжку, інструкцію з експлуатації, автомобільний набір, сервісну картку та інструкцію дії щодо надання технічного асістансу. Відповідач прийняв предмет лізингу, майно та документацію без зауважень та застережень, що підтверджується актом прийому-передачі об`єкта лізингу в користування за договором № 220113-10/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 13 січня 2022 року.
У акті прийому-передачі від 10 лютого 2022 року сторони погодились, що комплектація предмета лізингу відповідає умовам договору фінансового лізингу № 220113-10/ФЛ-Ю-А від 13 січня 2022 року як описано в додатку до нього «Специфікація». Відповідач у згаданому акті підтвердив, що будь-які пошкодження об`єкта лізингу відсутні, об`єкт лізингу та його комплектація відповідають заявці відповідача та специфікації до договору, відповідач не має жодних претензій до позивача стосовно характеристик, комплектації та якості об`єкта лізингу, будь-які пошкодження та/або недоліки предмета лізингу відсутні.
Акт прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором № 220113-10/ФЛ-Ю-А сторони підписали 10 лютого 2022 року. Авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (157 986,67 грн.), становить більше 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу (763  000,00 грн.). Числом сплати 1-го лізингового платежу є 02 березня 2022 року. Наступні лізингові платежі кожного 2 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу.
З огляду на погоджені сторонами договору у пунктах 2.1.7.1, 2.4 загальних умов договору умови сплати лізингових платежів, відповідач мав обов`язок сплатити позивачу лізингові платежі за період лізингу № 2 до 01.04.2022 року, за період лізингу № 3 до 02.05.2022 року, за період лізингу № 4 до 02.06.2022 року.
Загальна сума платежів, які відповідач мав обов`язок сплатити позивачу до 02.06.2022 року становить 277 790,23 грн. Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: № 3195, № 3144, № 3112, № 3089, 3085, № 3084, № 3029 та № 2989 підтверджується факт сплати відповідачем позивачу, починаючи з 28 січня 2022 року до 28.07.2022 року, на виконання умов договору № 220113-10/ФЛ-Ю-А від 13.01.2022 року загалом 206 524,68 грн.
21.06.2022 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про розірвання (відмову) від договору лізингу з вимогою про повернення позивачу об`єкта лізингу до 30.06.2022.
Проте, у зазначений в повідомленні термін (30.06.2022) об`єкт лізингу Лізингоодержувачем повернуто не було.  
 На підставі п.п.  2.1.7.1, 2.1.8, 2.2, 2.7 загальних умов договору лізингу та ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості з урахуванням інфляційних та процентів річних.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
          Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Як встановлено судом, між сторонами у справі 13 січня 2022 року укладено договір №  220113-10/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу з додатками та додатковими угодами № 1 і № 2 до нього.
Згідно з ч.1 ст. 1, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір фінансового лізингу - це договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.
Фінансовий лізинг це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 згаданого вище Закону.
Лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.
В ході розгляду справи суд встановив, що на виконання умов п.п. 2.1.7.1, 2.4 договору фінансового лізингу відповідач зобов`язався сплатити позивачу лізингові платежі за період лізингу № 2 до 01.04.2022, за період лізингу № 3 до 02.05.2022, за період лізингу № 4 до 02.06.2022. Загальна сума платежів, які відповідач мав обов`язок сплатити відповідачу до 02.06.2022 становить 277 790,23 грн.
Водночас, матеріалами даної господарської справи підтверджено факт сплати відповідачем позивачу, починаючи з 28 січня 2022 року до 28.07.2022 року на виконання умов договору № 220113-10/ФЛ-Ю-А від 13.01.2022 загалом 206 524,68 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення: № 3195, № 3144, № 3112, № 3089, 3085, №  3084, № 3029 та № 2989.  
 У матеріалах справи немає доказів сплати відповідачем решти 71 265,55 грн. лізингових платежів. Відтак, колегія суддів вважає підставним висновок місцевого господарського суду, що відповідач порушив взяті на себе за договором № 220113-10/ФЛ-Ю-А зобов`язання з своєчасної сплати 71 265,55 грн. лізингових платежів, чим порушив право позивача на отримання цих платежів у строки, встановлені договором.
Водночас, решта позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт існування у відповідача 8 123,51 грн. заборгованості перед позивачем за лізинговими платежами 2, 3 та 4 періодів лізингу, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
На підставі п. 2.7 загальних умов договору та ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 24 проценти річних в розмірі 7 492,76 грн. та 3 487,69 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошових зобов`язань з 02.04.2022 до 27.09.2022. 
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи статті 625 ЦК України є спеціальною правовою нормою щодо ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, яка регулює питання відповідальності за порушення саме грошових зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, яка є імперативною правовою нормою, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), а також у постанові Верховного суду від 26 травня 2022 р. у справі № 902/186/21.
Враховуючи порушення відповідачем взятих за договором фінансового лізингу зобов`язань з своєчасної сплати лізингових платежів, чим порушено право позивача на отримання цих платежів у строки встановлені договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно на підставі п. 2.7 загальних умов договору фінансового лізингу №  220113-10/ФЛ-Ю-А від 13.01.2022 та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 24 проценти річних в розмірі 7  492,76 грн. та 3  487,69 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошових зобов`язань з 02.04.2022 до 27.09.2022, які підлягають стягненню.
Щодо покликань скаржника на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), спричинені військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року, колегія суддів враховує наступне.
В обґрунтування виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які перешкодили належному виконанню Лізингоодержувачем договору лізингу в частині сплати лізингових платежів, скаржник покликається па звітність, яка показує дохід ТзОВ «Азалія Нова» до військової агресії Російської Федерації проти України та після.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто, неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі N 915/531/17, від 26.05.2020 у справі N 918/289/19, від 17.12.2020 у справі N 913/785/17, наведено висновок що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 справа № 904/3886/21, зокрема, вказав «належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторони від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат».
Про необхідність офіційного підтвердження обставин непереборної сили Торгово- промисловою палатою України сторони обумовили і в п. 8.2 договору фінансового лізингу.
Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 містить посилання на те, що військова агресія Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 і до її закінчення відноситься до обставин непереборної сили. Однак, даний лист не звільняє сторін від доведення того, що виконання зобов`язання за договором стало неможливим у встановлений термін саме внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
ТзОВ «Азалія Нова» не доведено наявність прямих причинно-наслідкових зв`язків між військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за договором лізингу щодо оплати лізингових платежів, не надано передбаченого договором офіційного документа (сертифіката) Торгово-промислової палати України, що засвідчує вказані обставини непереборної сили у взаємозв`язку з можливістю виконання своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу.
Верховний Суд у постанові від 14.03.2023 справа № 923/878/21 вказав «Також той факт, що «28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022», - сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягала доведенню відповідачем у судах попередніх інстанцій на загальних підставах».
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 у справі №914/2443/22.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 2, 8, 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Азалія Нова”, б/н від 10 січня 2023 року залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 року у справі № 914/2443/22 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Зварич О.В.