ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 березня 2023 року
м. Харків
справа № 638/81/20
провадження № 22-ц/818/413/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - завідуючий хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР Тесленко Ігор Віталійович
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР Тесленко Ігоря Віталійовича про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, ушкодженням здоров`я та смертю за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2022 року у складі судді Рибальченко Л.М.,-
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, ушкодженням здоров`я та смертю.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР Тесленко Ігоря Віталійовича про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, ушкодженням здоров`я та смертю – відмовлено. Судовий збір віднесено за рахунок Держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік  ОСОБА_3 . Винуватцем цієї смерті апелянт вважає ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3  помер при невдало проведеній ним операції. Після чого,  ОСОБА_2  для приховування невдалої операції перелив кров  ОСОБА_3  з невиліковною хворобою «лейкоз». Зазначає, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме: висновку клініко -експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації; експертному висновку лікарні від 06 вересня 2019 року; протоколу патологоанатомічного дослідження № 556 від 10 червня 2019 року. Зазначає, що в даних висновках ясно зазначено, що клінічний та патологоанатомічний діагнози не збігаються. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2022 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Відзив мотивований тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення відповідачем дій, які б могли спричинити настання наслідків завданих неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної особи. Вказує, що за вказаними подіями були проведені численні перевірки та вини відповідача не було встановлено.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 .
Завідуючим хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР Тесленка І.В. була проведена операція ОСОБА_3 . 
Як вбачається з медичної картки стаціонарного хворого №13400 ОСОБА_3 , 67 років: важкість стану хворого, наявність важкої супутньої патології, розрив мальформації правої яічкової артерії, що привів до внутрішньочеревної кровотечі та лапаротомії, призвело до розвитку серцево-легеневої недостатності порушення гомеостазу і летального результату незважаючи на проведене лікування(оригінал картки було досліджено в суді першої інстанції).
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Судовим розглядом встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР Тесленка І.В.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ст. 1167 ЦК України,
При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції не було встановлено, що відповідачем вчинено протиправні дії у відношенні позивача, отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Як вбачається з вимог частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин, завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
ОСОБА_1 пред`явлено позов до завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР Тесленка І.В., який є неналежним відповідачем, з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, тобто закладу, у якому працює ОСОБА_2 , позивачка не зверталась.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. (ст. 48 ЦПК України).
Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. (Ст. 50 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 звертає саме до ОСОБА_2 та просить стягнути з нього моральну шкоду, посилаючись на те, що саме з вини завідуючого хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР ОСОБА_2 була проведена невдала операція ОСОБА_3 . Після чого, для приховування помилок лікарів, ОСОБА_3 було перелито кров, зараженої лейкозом, через що її чоловік помер.
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи ОСОБА_2 та просила компенсувати нанесену їй моральну шкоду саме за його рахунок. Таку саме позицію ОСОБА_1 підтримала і в апеляційній скарзі. 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).
При розгляді справ про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на момент здійснення операції ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР та займав посаду завідуючого хірургічним відділенням №1.
Доказів того, що дії, які були вчинені ОСОБА_2 під час здійснення операції ОСОБА_3 не входили до його посадових обов`язків, позивачем не надано.
Також позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 під час здійснення операції ОСОБА_3 вчиняв дії, на які його Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР не уповноважувала.
З тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що позивачу було роз`яснено її право щодо заявлення клопотання про залучення належного відповідача. Однак позивач таким правом не скористалася.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач пред`явив позов до завідувача хірургічним відділенням №1 КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР Тесленко І.В., який є неналежним відповідачем, з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, тобто закладу, у якому працює ОСОБА_2 позивач не зверталася.
Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 344/13973/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна
Судді:                                                                Н.П. Пилипчук
                                                                       О.Ю. Тичкова