ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року	Львів	Справа № 500/2600/22 пров. № А/857/13923/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу начальника Теребовлянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Свинарчук Наталії Олексіївни на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Мірінович У.А. в порядку письмового провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язати вчинити дії,
                                                      в с т а н о в и в :
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Теребовлянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі – Теребовлянський відділ ДРАЦС, відповідач), в якому просила зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про народження №35, складеного 20.08.2004 виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, замінивши по батькові ОСОБА_1 з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на 26.05.2022 вона отримала повторно свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , у якому замість прізвища, імені та по-батькові– « ОСОБА_1 », зазначено « ОСОБА_1 ». Вказує, що у виданому відповідачем в 2022 році свідоцтві про її народження змінено прізвище та ім`я батька, а саме : з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що як наслідок (як стверджує відповідач), призвело до зміни її по-батькові з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_2 ». 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Зобов`язано Теребовлянський відділ ДРАЦС розглянути заяву ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про народження в частині її власного імені у передбаченому законом порядку, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, начальник Теребовлянського відділу ДРАЦС Свинарчук Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачка звернулась до суду з даним позовом з метою захисту особистих немайнових прав, які неможливо захистити без перевірки та встановлення юридичних фактів щодо правильності їхнього значення. Вважає, що даний спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та прийняти постанову, якою рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданого 20.08.2004.
Так, у свідоцтві про народження НОМЕР_3 , виданого 20.08.2004 вказано прізвище, ім`я та по батькові позивачки – « ОСОБА_1 » та вказано інформацію про батька « ОСОБА_4 ».
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , станом на 26.10.2004, батько позивачки « ОСОБА_4 » змінив ім`я на « ОСОБА_6 », про що зроблено відповідний актовий запис №36 від 26.10.2004 в Книзі реєстрації змін імені.
У Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00035658035 від 26.05.2022, міститься така інформація:
Вид актового запису: про народження.
Актовий запис зареєстровано в Реєстрі: 11.04.2014 за №0011607320.
Відомості про актовий запис: актовий запис №35 від 20.08.2014, стосовно « ОСОБА_1 », Виконавчий комітет Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.
Зміни, внесені до відомостей актового запису: тип зміни «внесення відомостей про зміну імені».
Відомості про зміни актового запису внесено до Реєстру: 26.05.2022 реєстратором, Теребовлянський відділ ДРАЦС.
Дата внесення зміни: 21.09.2005.
Підстава: актовий запис про зміну імені №36 від 26.10.2004, складений Теребовлянським відділом ДРАЦС.
26.05.2022 відповідач видав позивачці Свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , в якому зазначено відомості щодо імені позивачки, а саме: замість прізвища, імені та по-батьків позивачки – « ОСОБА_1 », зазначено « ОСОБА_1 ».
07.06.2022 позивачка звернулась до відповідача із заявою, у якій просила внести зміни до актового запису про народження, змінивши по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Листом Теребовлянського відділу ДРАЦС №395/26.10.1-07.6 від 17.06.2022, за результатами розгляду заяви позивачки відповідач, покликаючись на норми статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил внесення змін до актових записів цивільного стану їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011, відмовив в її задоволенні, зазначивши про правомірність своїх дій та відповідність їх діючим станом на 2004 рік нормам законодавства.
Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивачка звернулась із даним позовом до суду. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в розрізі діючого до 27.07.2010 законодавства, відповідач був уповноважений в установленому порядку внести зміни до актових записів цивільного стану заявника та його неповнолітніх дітей, які зберігаються в органах реєстрації актів цивільного стану України. Після внесення таких змін, відповідач повинен був видати повторні свідоцтва про реєстрацію актів цивільного стану, а раніше видані свідоцтва про реєстрацію актів цивільного стану анулюються та знищуються в установленому порядку. Разом з тим, відповідачем не представлено, а судом не здобуто доказів того, що відповідні дії було вчинено суб`єктом владних повноважень, а саме: відповідачем не надано доказів того, що після зміни батьком позивачки у 2004 році прізвища та імені, відбулось внесення змін до актових записів цивільного стану його дочки - позивачки, яка на той час була неповнолітньою, як і не надано доказів того, що до 27.07.2010 позивачці видано повторне свідоцтво про реєстрацію актів цивільного стану, а раніше видане свідоцтва про реєстрацію актів цивільного стану анульоване та знищене в установленому порядку. Суд дійшов висновку про можливість внесення змін до актового запису відділом за місцем зберігання першого примірника актового запису цивільного стану за заявою позивачки, після отримання відповідного висновку щодо внесення змін до актового запису. Проте, відповідачем зазначені дії не вчинено, заяву позивачки у встановленому порядку та спосіб не розглянуто, та відповідний висновок не сформовано, а надано відповідь листом, що суперечить вимогам законодавства, а отже такі дії відповідача є протиправними.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно дефініції, наведеної в абз.1 п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
У даній справі спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача внести зміни до актового запису про народження №35, складеного 20.08.2004 виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, замінивши по батькові ОСОБА_1 з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України)).
Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи (ч.2 ст.49 ЦК України).
Аналогічні за змістом норми закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2020 (далі – Закон №2398-VI).
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч.1 ст.9 Закону №2398-VI).
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Статтею 22 Закону №2398-VI передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011, відповідно до пункту 1.1 розділу І яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині 2 статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У позовній заяві позивачка просить зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису цивільного стану про народження.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №760/24695/19 у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт дійсної зміни прізвища матері дитини.
З метою з`ясування того, чи було у відповідача достатньо підстав для задоволення заяви позивачки, необхідно встановити, чи підтверджується поданими нею документами можливість внесення таких змін. Водночас належним способом захисту порушеного права позивачки, у разі його підтвердження, буде зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до актового запису цивільного стану про народження №35, складеного 20.08.2004.
Колегія суддів зазначає, що метою звернення позивачки до суду, як вона сама і зазначила у позовній заяві, є захист її особистого немайнового права, яке не може бути реалізоване повною мірою оскільки прізвище, ім`я та по батькові дає можливість набувати прав та створювати для себе цивільні обов`язки, а також здійснювати ці права та виконувати цивільні обов`язки під своїм іменем, тому перекручення по батькові є порушенням її прав та підлягає виправленню.
Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (ч.3 ст.270 ЦК України). 
Так, позивачка звернулася до суду насамперед з метою захисту права на забезпечення органом державної влади її особистих немайнових прав (ч.1 ст.273 ЦК України) і у позовній заяві відсутні доводи за ч.2 ст.2 КАС України щодо протиправності оспорюваної відмови.
Так, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини пов`язані із особистими немайновими правами позивачки та які мають цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на забезпечення їх реалізації у сфері приватно-правових відносин.
Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, а також з огляду на те, що позивачка, подавши цей позов, не просила визнати протиправними дії відповідача, а мала намір вирішити питання про внесення змін в актовий запис, то спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Водночас слід зазначити, що особа має право на ефективний захист її прав. У цьому спорі належним і ефективним захистом порушеного права позивачки буде визнання протиправною відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану і зобов`язання відповідача внести відповідні зміни. З метою надання їй цього захисту спір повинен розглядатися «судом, встановленим законом», тобто судом, який вправі перевіряти юридичні факти, зокрема щодо зміни імені фізичної особи і наявності достатніх підстав для внесення відповідних змін до актового запису цивільного стану про народження позивача. Однак, адміністративний суд в силу закону не наділений повним спектром таких повноважень, а отже вказаний спір юрисдикційно належить до цивільного судочинства.
Вказаний висновок щодо визначення предметної юрисдикції справ виходячи із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, узгоджується із тими, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №425/2737/17, від 23.01.2019 по справі №807/45/17, від 11.09.219 по справі №810/2732/18.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно пункту 24 цього рішення полягає у такому: «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».
Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).
Згідно ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 319 КАС України, практику ЄСПЛ, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не дослідивши всіх обставин справи, дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову та вирішення спору в цій частині за правилами адміністративного судочинства, що є наслідком скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження по справі. 
В силу положень ч.1 ст.239 КАС України, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу, що даний спір належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                  п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу начальника Теребовлянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Свинарчук Наталії Олексіївни задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року по справі №500/2600/22 скасувати та прийняти постанову, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язати вчинити дії закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	С. М. Шевчук