УХВАЛА

30 січня 2023 року 
м. Київ

справа №380/12419/22
адміністративне провадження № К/990/919/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Кашпур О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2022 року у справі № 380/12419/22 за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» з вимогами:
- визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо неповернення коштів в сумі 2413638,91 гривень на рахунок Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства «Львіввугілля» протиправною;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повернути кошти в сумі 2413638,91 гривень на рахунок Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства «Львіввугілля».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 30 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2022 року у справі № 380/12419/22 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом розгляду цієї справи є бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо неповернення коштів.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на вказане, скаржник у касаційній скарзі послалася на те, що дана скарга стосується питання права, що має   фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Однак, скаржник, жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням нових, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права.

Не приймає Суд і посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на наступне.
Скаржник зазначає, що в оскаржуваних рішеннях, суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №820/5422/17, від 10 жовтня 2019  року у справі №916/1572/19 щодо застосування приписів частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції №95, ратифікованої Україною 4 серпня 1961 року.
Так, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Так, у справі №820/5422/17  позивачем оскаржувалась постанова заступника начальника відділу Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах від 1 листопада 2017 року про арешт грошових коштів боржника ВП № 52114748, якою накладено арешт на спеціальні рахунки ДП "СГП ДКВС України (№ 109)".
У справі №916/1572/19 предметом позову було стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Даніан»  суми у розмірі 1 545 646,00 грн у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору поставки від 31 січня 2018 року № 088/102 (далі - договір поставки).
Натомість, предметом спору у цій справі є визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повернути кошти в сумі 2413638,91 гривень на рахунок Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства «Львіввугілля».
З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах №820/5422/17, №916/1572/19 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постанові не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судовим рішенням суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Водночас, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку перебуванням у відпустці головуючої судді Мартинюк Н.М. (наказ від 10 січня 2023 року №3-кв), розгляд цієї скарги відбувся по виходу судді з відпустки.
Керуючись статтями 248, 287, 329, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2022 року у справі № 380/12419/22 за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
О.В. Кашпур,
Судді Верховного Суду