Ухвала
 
23 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 947/8885/21
провадження № 61-7480 сво 22
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М., Червинської М. Є.
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду                 від 05 липня 2022 року в складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я.,                  Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що з листопада 2017 року вона перебувала         у трудових відносинах з ДП «МТП «Чорноморськ», працювала на посаді економіста першої категорії відділу банківських операцій.
Наказом виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Чорноморськ»                      від 16 грудня 2019 року № 449 «Про зміни в організації виробництва і праці» проведено реорганізацію структурних підрозділів порту. Відповідно до наказу виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Чорноморськ»                     від 24 березня 2020 року № 96 «Про зміни в організації виробництва і праці» унаслідок скрутного фінансово-економічного становища підприємства                           у ДП «МТП «Чорноморськ» запроваджено зміни в організації виробництва              і праці шляхом скорочення чисельності працівників.
Наказом виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Чорноморськ»              від 21 липня 2020 року № 249/0-2 вона звільнена із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення численності працівників.
Вважала, що при звільненні відповідачем порушені вимоги трудового законодавства, зокрема її несвоєчасно повідомлено про наступне вивільнення. Крім того, звертала увагу на те, що у відповідача були відсутні зміни в організації виробництва і праці, а тому відсутні правові підстави для її звільнення. 
Щодо строку звернення до суду, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України, вказала, що пунктом 1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються            на строк дії такого карантину. КЗпП України доповнено главою ХІХ згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»                   від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. А тому вважала, що вказаний строк вона не пропустила. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «МТП «Чорноморськ» від 21 липня 2020 року                             № 249/0-2 «Про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої         статті 40 КЗпП України»; поновити її на посаді економіста 1 категорії відділу банківських операцій; стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 21 липня 2020 року          по час ухвалення судом рішення.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року                        у складі судді Огренич І. В. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення штату працівників із скороченням посади, яку займала позивач. Отже, при звільненні позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем, як роботодавцем, не було порушено положень трудового законодавства. 
Доводи позивачки про те, що вона була попереджена про наступне вивільнення менше ніж за два місяця, є безпідставними, оскільки трудовим законодавством не передбачено строк, протягом якого необхідно обов`язково звільнити працівника з моменту повідомлення про майбутнє вивільнення, встановлено лише мінімальний строк, ОСОБА_1 була попереджена про звільнення 09 квітня 2020 року, а звільнена 21 липня                2020 року, тобто з дотриманням встанолених КЗпП України строків.
Щодо строку звернення до суду з відповідним позовом, встановлених статтею 233 КЗпП України, то суд першої інстанції зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,                       є правовою підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Дійшовши висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, суд відмовив у задоволенні позову саме з цієї підстави, не застосувавши при цьому строк позовної давності.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням положень статей 42, 43, 49-2 КЗпП України, оскільки позивачці не було запропоновано усі вакантні посади на підприємстві, тобто роботодавцем не виконано обов`язок щодо працевлаштування працівника. Крім того, при розгляді справи не з`ясовано питання, чи була позивачка членом профспілкової організації та чи була згода на звільнення ОСОБА_1 погоджена із Профспілкою робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ». 
Разом із тим, апеляційний суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пропуску нею строку, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України, оскільки її звільнено з роботи наказом відповідача                                  від 21 липня 2020 року, цього самого дня їй вручено копію наказу про звільнення, видано трудову книжку та проведено всі належні розрахунки. 
Отже, строк, протягом якого позивачка мала право звернутися до суду з вимогами про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обчислюється з 21 липня 2020 року, перебіг якого закінчився                                     22 серпня 2020 року, але з позовом вона звернулася до суду лише 22 березня 2021 року, тобто через сім місяців після спливу встановленого                 частиною першою статті 233 КЗпП України строку.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачка                     не навела конкретних причин його пропуску, а обмежилася лише посиланнями на постанови Кабінету Міністрів України про встановлення            на території України карантину, не зазначивши при цьому, яким чином введення карантину перешкоджало їй звернутися до суду з позовом                         у встановлений статтею 233 КЗпП України строк. Тобто належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України, позивачкою суду не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволенні її позову скасувати                          й ухвалити у цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року відкрито 
касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Київського районного суду м. Одеси.
У жовтні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року справу                                  за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року вищевказану справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                               у складі Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про звернення позивачкою до суду з пропуском строку, встановленого положеннями частини першої статті 233 КЗпП України, оскільки пунктом 1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Позивачку звільнено з роботи 21 липня 2020 року, а з цим позовом вона звернулася до суду у березні 2021 року, тобто під час дії на території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Тобто нею не попущено строк на звернення до суду з відповідним позовом. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2022 року ДП «МТП «Чорноморськ» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Позивачку звільнено з роботи 21 липня 2020 року, у цей самий день їй вручено копію наказу про звільнення, видано трудову книжку та проведено розрахунки. Отже, строк, протягом якого вона мала право звернутися до суду з вимогою про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, має обчислюватися саме                            з 21 липня 2020 року, перебіг якого закінчився 22 серпня 2020 року,                            а з позовом вона звернулася лише 22 березня 2021 року, тобто після закінчення строку визначеного положеннями частини першої статті 233 КЗпП України. 
Сам факт запровадження у державі карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій. Проте позивачка у заяві про поновлення відповідного процесуального строку не навела конкретних причин його пропуску. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду               у зв`язку з необхідністю відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного                         суду від 14 листопада 2022 року у справі № 552/4200/21 (провадження                   № 61-20725 св 21), з огляду на таке.
Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права              у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові, викликана тим, що колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 552/4200/21 (провадження № 61-20725 св 21) зазначено таке: у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач пропустив встановлені             статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки він дізнався про факт свого звільнення                         29 травня 2021 року, а з позовом до суду звернувся лише 02 серпня 2021 року. При цьому суд касаційної інстанції не взяв до уваги доводи касаційної скарги про те, що визначені статтею 233 КЗпП України строки продовжуються                     на строк дії карантину, пославшись на відповідні судові рішення Верховного Суду.
Разом із тим, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, строк, встановлений статтею 233 КЗпП України,                              є спеціальною позовною давністю. Продовження такого строку унормовано пунктом 1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, а тому у справі, яка переглядається, позивачка не повинна була обґрунтовувати поважність причин пропуску строку для вирішення трудового спору, оскільки такий строк продовжується на строк дії карантину у силу закону.
Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції
у різних судових палатах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду принципово різного підходу щодо застосування статті 233 КЗпП України.
З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 липня 2022 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними
у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 липня 2022 року. 
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    Б. І. Гулько
 
Судді:                                                                                               А. І. Грушицький 
 
                                                                                                            В. І. Крат
 
                                                                                                            Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                            С. О. Погрібний 
 
                                                                                                            І. М. Фаловська
 
                                                                                                            М. Є. Червинська