Справа № 761/1468/23                                                    Головуючий 1 інстанція- Притула Н.Г.
Проваження № 22-ц/824/5724/2023                                Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
22 березня 2023 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Печерського районного суду м.Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
 
в с т а н о в и в:
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище заявою, в якій просила встановити незаконність дій, рішень бездіяльності Держави Україна в особі Печерського районного суд м.Києва, встановити завдання їй моральної та матерільної шкоди внаслідок незбереження матеріалів судової справи Державою Україна в особі Печерського районного суд м.Києва, стягнути з Держави Україна в особі Печерського районного суд м.Києва на її користь 10 мільйонів гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 мільйонів гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, судові витрати покласти на державу.
Провадження у справі не відкривалося.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 20 січня 2023 року дана справа за позовом ОСОБА_1  передана на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.
Не погоджуючись із ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м.Києва, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, невідповдіність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована тим що суддя не з`ясувала усіх обставин справи, не викликала позивачку до суду, разом з тим невірно на власний розсуд вказала місцезнаходження Печерського районного суду м.Києва і невірно визначила територіальну підсудність, змінивши на власний розсуд адресу Печерського районного суду м.Києва, указавши її невірно, а зазначену нею у позові адресу проігнорувала. Окрім того, суд не врахував, що саме Печерський районний суд м.Києва знищенням матеріалів справи завдав шкоди її здоров`ю, а тому згідно ч.3 ст.28 ЦПК України вона має право на альтернативну підсудність, зокрема у Шевченківському суді, який до неї найближчий. Вказує, що Печерський районний суд м.Києва не має права розглядати справу сам проти себе, бо йдеться про конфлікт інтересів. 
                                                                        -  2  -
Також, вказує про немотивованість оскаржуваної судової ухвали, посилаючись на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ, Конституцію України та висновки Верховного Суду.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 20 лютого 2023 року направленізгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційні електронні адреси відповідачів, що стверджується повідомленнями про їх доставлення.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїпро передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Викладене у апеляційній скарзі клопотання позивачки про розгляд апеляційної скарги у її присутності вирішене в ухвалі про призначення справи до розгляду і відхилене як необгрунтоване.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Передаючи справу за встановленою підсудністю Печерського районного суду м.Києва, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що даний позов не підсудний Шевенківському районному суду м.Києва, а належить до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м.Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням відповідчів Печерського районного суду м.Києва та Державної казначейської служби України.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального закону.
Відповідно до положень ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
З матеріалів справи вбачається, що обидва відповідачі згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань мають місцезнаходження у Печерському районі м.Києва, а саме Печерський районний суд м.Києва на провулку Хрестовому 4, а Державна казначейська служба України на вул.Батіонній 6. 
За таких обставин суддя першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м.Києва.
Доводи апеляційної скарги про те, що суддя не з`ясувала усіх обставин справи, не викликала позивачку до суду, не грунтуються на положеннях процесуального закону.
Передача справи на розгляд іншого суду врегульована ст.31 ЦПК України, яка не передбачає проведення з цього приводу судового засідання із повідомленням сторін. Апеляційний суд звертає увагу, що дане питання вирішується судом до прийняття позову і відкриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суддя невірно на власний розсуд вказала місцезнаходження Печерського районного суду м.Києва і невірно визначила територіальну
                                                                        -  3  -
підсудність, змінивши на власний розсуд адресу Печерського районного суду м.Києва, указавши її невірно, а зазначену нею у позові адресу проігнорувала, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Як вище вказувалося згідно приписів ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням, яке визначається виключно у відповідності з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У матеріалх справи наяний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до якого місцезнаходженням юридичної особи - Печерського районного суду м.Києва є провулок Хрестовий 4 у м.Києві (а.с.249). При цьому, розташування одного із приміщень Печерського районного суду м.Києва на вул.Володимирській 15 у м.Києві не змінює правила підсудності, оскільки така адреса місцезнаходження не міститься у Єдинjму державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що виключає визначення підсудності за вказаною адресою.
Доводи апеляційної скарги про неврахування суддею того факту, що саме Печерський районний суд м.Києва знищенням матеріалів справи завдав шкоди позивачці, а тому цей суд не має права розглядати справу сам проти себе, бо йдеться про конфлікт інтересів не спростовують висновків суду про необхідність передачі справи до Печерського районного суду м.Києва.
Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд звертає увагу позивачки, що відповідно до приписів  ч.1 ст.26 ЦПК України підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін. Тобто, після направлення справи до Печерського районного суду м.Києва, останній має направити її до суду вищої інстанції, який вирішить питання підсудностіданої справи.
Доводи апеляційної скарги щодо можливості подання позову до Шевченківського районного суду м.Києва з урахуванням альтернативної підсудності згідно ч.3 ст.28 ЦПК України з огляду на завдання шкоди здоров`ю позивчки безпідставні.
По-перше, ч.3 ст.28 ЦПК України надає право позивачу подання позову за місцем його проживання у випадку відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чого в даній справі не встановлено. Шкода, яку просить відшкодувати позивачка ніяким чином не пов`язанна із шкодою, завданою каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я позивачки.
По-друге, такий позов може бути пред`явлений включно за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача, чого в даній справі не встановлено, бо як вказано у позові позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо немотивованості оскаржуваної судової ухвали надумні та безпідставні. Передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, суддя в ухвалі чітко, зрозуміло та доступно навів мотиви прийнятого рішення. Незгода з такими мотивами не означає їх відсутність, як помилково вважає позивачка.
Доводи апеляційної скарги про порушення суддею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, Конституції України та висновків Верховного Суду при вирішенні питання про підстуність необгрунтовані.
Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд зверає увагу, що саме Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика ЄСПЛ вказує на необхідність суворого дотримання правил підсудності спорів.
Так згідно п.1 ст.6Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим
                                                                        -  4  -
законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням п.1 ст.6Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 20 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий   

Судді: