УХВАЛА

09 лютого 2023 року
м. Київ

справа №200/3472/22
адміністративне провадження №К/990/2740/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року, додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі №200/3472/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №50-о від 23 лютого 2022 року "Про відсторонення від посади ОСОБА_1 ";
- зобов`язати допустити його до виконання службових повноважень згідно посадової інструкції на робочому місці з дня наступного після ухвалення рішення судом; зобов`язати нарахувати та виплатити суму заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2022 року по дату ухвалення судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС України у Донецькій області від 23 лютого 2022 року № 50-о. Зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області нарахувати та виплатити суму заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2022 року по дату ухвалення судового рішення, тобто, по 26 серпня 2022 року.
Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі № 200/3472/22 - змінено. Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі № 200/3472/22 викладено в наступній редакції «Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму заробітку за час незаконного відсторонення вiд роботи за період з 23 лютого 2022 року по 26 серпня 2022 року у розмірі 159334,56 гривень». В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду 26 серпня 2022 р. у справі № 200/3472/22 - залишено без змін. Додаткове рішення від 12 вересня 2022 року у справі №200/3472/22 - залишено без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Головне управління ДПС у Донецькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного посилається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника.
Поряд із цим, зазначення у касаційній скарзі доводів щодо суспільного інтересу та виняткового значення для скаржника не звільняє особу від обов`язку щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 46 КЗпП України, пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», статті 134 КАС України.
Суд звертає увагу скаржника на те, що постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» була прийнята з метою поліпшення розгляду справ та роз`яснення питань, що виникли в судах, у справах про оплату праці, та не містить норм матеріального права, а є, по суті, роз`ясненням щодо їх застосування.
Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що підставою позовних вимог була, на думку позивача, протиправне його відсторонення від посади з 23 лютого 2022 року.
Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року у справі № 757/372/22-к позивача відсторонено від посади до 12 лютого 2022 року, у той час коли оскаржуваний наказ прийнятий 23 лютого 2022 року. Суди попередніх інстанцій зауважили, що відсторонення від посади в порядку абзацу 1 частини 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає не тільки наявність повідомлення особи про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, а й здійснення суб`єктом владних повноважень такого відсторонення в порядку встановленому законом, тобто, в порядку встановленому КПК України. В даному випадку, відповідачем не було дотримано процедуру відсторонення позивача від посади, яка встановлена КПК України. Станом на час прийняття спірного наказу рішення слідчого судді про відсторонення від посади позивача було відсутнє. Отже, на думку судів попередніх інстанцій, відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення та прийнято таке рішення за відсутності правових підстав його прийняття. При цьому, суди попередніх інстанцій зауважили, що спірний наказ був прийнятий відповідачем саме на підставі частини 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», а не статті 46 КЗпП України.
Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розглянута справа є справою незначної складності, розглянута у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні), з аналогічних справ наявна судова практика, а тому стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги адвоката у розмірі 4000,00 грн. 
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас зазначена скаржником норми права (стаття 46 КЗпП України) не була застосована судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спірних правовідносин у вказаній справі, а відтак посилання скаржника не необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм є необґрунтованими.
Суд звертає увагу, що зазначення норми права, яку, на думку скаржника, застосовано судами попередніх інстанцій неправильно, безвідносно обставин справи не є належним обґрунтуванням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, скаржником процитовано положення статті 134 КАС України, проте касаційна скарга не містить посилань на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та не наведено аргументів в обґрунтування своєї позиції.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновком суду першої та апеляційної інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 23 грудня 2022 року про повернення касаційної скарги скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.
Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року, додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі №200/3472/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду