ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1393/22                                                Головуючий суддя І інстанції Шахова В.В.
Апеляційне провадження № 33/818/126/23                                           Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.3 ст. 172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2023 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,
за участю секретаря - Вакули Н.С.,
захисника        - Литвиненка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Валківського районного суду Харківської області справу за апеляційною скаргою захисника Литвиненка В.В. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Врадіївка, Миколаївської області, громадянина України, займає посаду: старший такелажник такелажного взводу 1 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та мешканця за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 215 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 3655 гривень 00 копійок.

Постановою встановлено, що 29.07.2022 близько 09:30 години знаходячись на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, що діє на території України, старший солдат ОСОБА_1 виконував службові обов`язки в стані алкогольного сп`яніння (мав хитку ходу, незв`язна мова, був відчутний різкий запах алкоголю, неохайний зовнішній вигляд). Від проходження огляду на стан сп`яніння старший солдат ОСОБА_1 відмовився, у присутності свідків.

В своїй апеляційній скарзі захисник Литвиненко В.В. просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою провадження стосовно ОСОБА_1 по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, а також висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ані 29.07.2022 року, ані раніше чи пізніше, ОСОБА_1 ніколи не знаходився в зазначеній в протоколі місцевості, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 .

Крім того, захисник ОСОБА_3  просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.08.2022 року, оскільки сторона захисту не була присутні в судовому засіданні в суді першої інстанції та при оголошенні оскаржуваного судового рішення, а також про постанову Харківського апеляційного суду від 19.09.2022 року про повернення апеляційної скарги захиснику йому стало відомо лише 21.09.2022 року.
Враховуючи, що доводи клопотання про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), клопотання захисника ОСОБА_3  про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги - поновленню.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Так, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому продовжений до 21 листопада 2022 року включно.
Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Так, диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дії, передбачені ч.1 або ч.2 цієї статті, вчинені особою в умовах особливого стану, зокрема за виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в нетверезому стані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7).
На обґрунтування доведеності винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які містяться в матеріалах справи, а саме на відомості: протоколу № М29/07/22-03 від 29.07.2022 року про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП (а.с.2); акту фіксації відмови від добровільного проходження медичного обстеження на предмет підтвердження або спростування факту алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 29.07.2022 року (а.с.4); письмових поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 29.07.2022 року (а.с.5, 6); витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 55 від 12.03.2022 (а. с. 7).
Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення № М29/07/22-03 від 29.07.2022 року, 29.07.2022 близько 09:30 години знаходячись на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, що діє на території України, старший солдат ОСОБА_1 виконував службові обов`язки в стані алкогольного сп`яніння (мав хитку ходу, незв`язна мова, був відчутний різкий запах алкоголю, неохайний зовнішній вигляд). Від проходження огляду на стан сп`яніння старший солдат ОСОБА_1 відмовився, у присутності свідків (а.с. 2).
До того ж, відповідно до цього протоколу, у ньому зазначені вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, з положеннями яких ОСОБА_1 було особисто ознайомлено, що також підтверджується його особистим підписом та письмовими поясненням до протоколу (а.с. 2).
Крім того, цей протокол складений складно відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, а саме уповноваженою на це посадовою особою – командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 (а.с. 2).
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії командира військової частини, який складав протокол, до його безпосереднього керівництва, а також не зверталися до суду в порядку КАСУ.
Апелянтом також не надано доказів про порушення кримінального провадження стосовно посадової особи, яка складала адміністративний матеріал у цій справі, а також відомостей щодо оскарження дій прокурора в порядку ст.303 КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій командира військової частини НОМЕР_1 під час складення ним протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисника щодо дій командира військової частини під час складення ним протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі об`єктивно відповідають дійсності та заслуговують на увагу.. 
Окрім цього, з акту фіксації відмови від добровільного проходження медичного обстеження на предмет підтвердження або спростування факту алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 29.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду у присутності двох свідків (а. с. 8), що також підтверджується письмовими поясненнями останніх (а.с.5, 6).
Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 .
З відомостей справи вбачається, що ОСОБА_1 12.03.2022 року призваний згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 та зарахований до списків особового складу частини і на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.2, 3, 7), а отже останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Отже, об`єктивно вбачається, що станом на 29.07.2022 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що також оспорюється захисником в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складення протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_2 та доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 29.07.2022 не знаходився на території наметового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , а підпис в протоколі та в заяві про розгляд справ за відсутності ОСОБА_1 не належить останньому, оскільки повністю спростовуються вищезазначеними доказами, зокрема письмовими показаннями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 29.07.2022 року, а також сам ОСОБА_1 чи його захисник не зверталися до правоохоронних органів, в порядку чинного КПК України, з заявою про фальсифікацію доказів. Цих відомостей не надано і під час апеляційного розгляду.
Апелянтом також не надано доказів, що підтверджені експертними дослідженнями, про те, що підписи в протоколі про адміністративне правопорушення № М29/07/22-03 від 29.07.2022 року та в заяві про визнання винуватості і розгляді справи в суді першої інстанції без участі особи зроблені не самим ОСОБА_1 , а іншою особою, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не може врахувати такі доводи захисника ОСОБА_3 .
Більш того, ОСОБА_1 чи його захисник Литвиненко В.В. не подавали до суду апеляційної інстанції будь-які клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для перевірки доводів апелянта з цього приводу. 
Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії військовослужбовців, які складали матеріали справи, та відомостей про порушення кримінального провадження стосовно посадової особи з приводу підробки документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не підписував протокол № М29/07/22-03 від 29.07.2022 року та вищезазначену заяву про розгляд справи за його відсутності і визнання вини - є необґрунтованими та розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 (арк. 8), в якій він просив суд першої інстанції розглянути справу без його участі та зазначав, що з протоколом згоден і просив призначити мінімальний штраф, а тому апеляційна скарга захисника в частині порушення права останнього на захист, на думку суду, є необґрунтованими та безпідставними.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Литвиненка В.В. задовольнити, поновивши їм процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022року.
Апеляційну скаргу захисника Литвиненка В.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков