КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
28 березня 2023 року
 
м. Київ
 
справа №759/9933/22
 
провадження № 22-ц/824/4599/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.
 
учасники справи:
 
позивач - приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк»
відповідачі - товариство з обмеженою відповідальністю «Контейт», ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» - Суходольського Сергія Михайловича
 
на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року у складі судді  Кириленко Т.В. 
 
у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Контейт», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2022 року голова правління ПрАТ «Айбокс Банк» Мельник П.П. звернувся в суд з указаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ТОВ «Контейт»,                    ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Айбокс Банк»449 293,02 грн, з яких: 235 083,09 грн - борг за зобов`язанням; 15 444,02 грн - збитки внаслідок інфляції за час прострочення; 160 718,72 грн - 35% річних від простроченої суми; 26 422,19 грн - пеня та судові витрати 11 625 грн, а також судовий збір у розмірі 6 739,40 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 11 жовтня 2022 року представник позивача приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» - Суходольський Сергій Михайлович звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскаржувану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Зазначає, що приписи цивільного законодавства України в поєднанні із правовою природою та нормами договору поруки від 16 грудня 2016 року повністю обґрунтовують  подачу позовної заяви для розгляду у рамках цивільного судочинства.
Не погоджується із посиланням суду першої інстанції на висновки, що містяться в постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №635/1964/14-ц (провадження №61-35274св18), посилаючись на різний предмет спору, що унеможливлює застосування вказаної судової практики під час розгляду справи №759/9933/22. 
Вказує на судову практику районних судів міста  Києва щодо розгляду в порядку цивільного судочинства судових справ про солідарне стягнення заборгованості з основного боржника та поручителя, де боржник є юридичною особою, а поручитель - фізичною особою не підприємцем. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором про надання гарантії, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Контейт» (колишня назва - ТОВ «Ріст») уклало Договір підряду на виконання будівельних робіт № 303/3/12/348-16 від 29 грудня 2016 року з Міністерством оборони України.
Поряд з цим, 16 грудня 2016 року між ПАТ «Айбокс Банк» (нині - ПрАТ «Айбокс Банк») та ТОВ «Ріст» (нині - ТОВ «Контейт») було укладено Договір про надання гарантії №2630-1216/RIS3v, відповідно до умов якого ПАТ «Айбокс Банк» надало Міністерству оборони України гарантію виконання ТОВ «Ріст» зобов`язань згідно зазначеного вище договору підряду.
Також 16 грудня 2016 року між ПАТ «Айбокс Банк» (нині - ПрАТ «Айбокс Банк»), ОСОБА_1 , як поручителем, та ТОВ «Ріст» (нині - ТОВ «Контейн»), як боржником, укладено Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед ПАТ «Айбокс Банк» як солідарний боржник за зазначеним вище договором про надання гарантії.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних,господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №415/2542/15-ц.
З матеріалів справи встановлено, що позов до відповідачів з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором був поданий до ТОВ «Контент», як позичальника, який допустив неналежне виконання зобов`язань за цим договором, а також поручителя - ОСОБА_1 .
Відповідальність поручителя перед позивачем є солідарною разом з ТОВ «Контент», як боржником за основним зобов`язанням. 
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та з поручителя або кількох поручителів, якщо останні не є солідарними боржниками між собою.
Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і поручителя за умови розгляду такого спору в межах однієї справи одним судом гарантує ефективний захист прав та інтересів позивача, що вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.
Так, ПрАТ «Айбокс Банк», як кредитор, подало позов до боржника та до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за договором про надання гарантії, сторонами якого є юридичні особи.
Отже, у цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним договором про надання гарантії, укладеним між юридичними особами, солідарно з позичальника - ТОВ «Контент» та поручителя -  ОСОБА_1 .
Згідно статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, встановивши, що у цій справі спір виник між позивачем та відповідачами щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання - договору про надання гарантії, сторонами якого є юридичні особи, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Посилання позивача на практику районних судів не заслуговують на увагу суду, оскільки така не є обов`язковою для застосування судами у відповідності до норм ЦПК.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та постановленою з дотримання норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» - Суходольського Сергія Михайловича - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
Повне судове рішення складено «28» березня 2023 року.

 
Головуючий                                                                       В.А. Кравець

Судді                                                                                        О.В. Желепа

                                                                                                  О.Ф. Мазурик