ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 673/498/22
Провадження № 22-ц/4820/413/23
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 673/498/22за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом – Голдзіцькою Ольгою Казимирівною, на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
У травні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 11128,57 грн, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту – 7490 грн 35 коп, заборгованість  за простроченими відсотками – 3638 грн 22 коп та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 19.11.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 зобов`язався здійснювати погашення кредиту, процентів та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Проте позивач вказував, що в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, ОСОБА_3 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, станом на дату смерті його заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 19.11.2013 року становить 11128,57 грн. Відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_3 , тому позивач просив стягнути з відповідачів вказаний борг разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору.
        Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року вказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 7490 грн. 35 коп. заборгованості за кредитним договором та 1669 грн. 96 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті вимог позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним рішенням суду, через свого представника адвоката – Голдзіцьку О.К. подала апеляційну скаргу, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що позивачем не було надано суду письмових доказів - документів, які б підтверджували укладення між ОСОБА_3 та банком кредитного договору. З наданих документів неможливо встановити, що між сторонами було погоджено ціну договору, строк дії договору, розмір відсотків, що є істотними умовами кредитного договору.
Також вказує, що з наданою позивачем виписки за договором №б/н за період з 19.08.2008р. по 04.01.2022р., в сукупності з іншими матеріалами неможливо підтвердити, що операції за картковими рахунками, відображеними у виписці мають відношення до анкети-заяви від 19.11.2013р., як є предметом спору, оскільки в анкеті відсутня інформація про будь-який картковий рахунок.
Апелянтка також посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору не було враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17.
На думку ОСОБА_1 , в банку відсутнє право вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском банком строку, встановленого ст. 1281 ЦК України. Так, зазначає, що про прийняття спадщини ОСОБА_1 позивачу стало відомо в квітні 2020 року. Однак, із вимогою про повернення боргу банку звернувся до спадкоємця лише 05.08.2021р., а із позовом звернувся 05.03.2022р. Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про пропуск позивачем 6-місячного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 19.11.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Як вбачається з виписки за договором, ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, періодично витрачаючи їх та погашаючи кредитну заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
Згідно наданого банком розрахунку, станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 19.11.2013 року становить 11128 грн. 57 коп., яка складається з наступного:
- 7490 грн. 35 коп. заборгованість за тілом кредитна;
-3638 грн. 22 коп. заборгованість за простроченими відсотками.
25.03.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив до приватного нотаріуса претензію кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України. 
Так, із листа від 01.04.2020 року №90/02-14 приватного нотаріуса Деражнянського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бас Л.Й. вбачається, що після смерті позичальника ОСОБА_3 відкрита спадкова справа. Спадкоємцями, які прийняли спадщину і яким видані свідоцтва про право на спадщину за законом є дружина, ОСОБА_1 , та малолітня донька ОСОБА_2 .
Крім того, на виконання ухвали суду від 12.09.2022 року, приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Бас Л.Й. надала копію спадкової справи № 11/2019, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з якої видно, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
05.08.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачами ніяких дій не було виконано.
29 жовтня 2019 року приватним нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Бас Л.Й. видано дві свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , за якими спадкоємці померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування набули право власності кожна на частину двох земельних ділянок: кадастровий номер 6821587800:05:013:0160, площею 1,5 га з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровий номер 6821587800:05:007:0012, площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ст.ст.1216,1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст.ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.
Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналіз норм статей 1216,1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.
Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи – її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.
У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Саме до цього зводиться правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року (справа №332/2936/16-ц).
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Отже цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Отже, при вирішенні спору судом було вірно встановлено коло спадкоємців, а саме, що спадкоємцями першої чергиза законом після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між померлим ОСОБА_3 та банком було укладено договір про надання банківських послуг.
На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту банк надав суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на дату смерті ОСОБА_3 , анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.11.2019 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Проте, підписана відповідачем анкета-заява від  19 листопада 2013 року не містить розміру процентної  ставки за використання наданих кредитних  коштів,  а також відсутні  умови щодо  встановлення відповідальності  у вигляді  неустойки (пені,  штрафів)  за порушення зобов`язання та їх розміру.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.
Однак, вказані документи не були підписані ОСОБА_3 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, підписана відповідачем анкета-заява від 19 листопада 2013 року теж не містить розміру процентної  ставки за використання наданих кредитних  коштів,  в підписаній ним заяві відсутні  умови щодо  встановлення відповідальності  у вигляді  неустойки (пені,  штрафів)  за порушення зобов`язання та їх розміру.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком заборгованість по відсоткам не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_3 . Анкети- заяви.
Разом з тим, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Однак, вирішуючи спір, суд залишив поза увагою той факт, що згідно виписки про рух грошових коштів відповідач користувався кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість. Так, весь період користування грошовими коштами ОСОБА_3 використав 30420 грн 64 коп кредитних коштів і вказана сума коштів була повернута відповідачем в повному обсязі ще до його смерті. 
Отже, слід прийти до висновку, що, оскільки ОСОБА_3 в повному обсязі повернуто кредитні кошти отримані в банку як тіло кредиту, розмір заборгованості по відсоткам не доведено, позовні вимоги банку щодо наявності заборгованості спадкодаваця на час його смерті за кредитним договором в цілому є недоведеним иналежними та допустимими доказами.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, помилково встановив наявність боргу спадкодавця за кредитним договром на час його смерті по тілу кредиту в сумі 7490,35 грн., а тому за таких обставин в позові слід було відмовити за недоведеністю позовних вимог щодо наявності та розміру боргу спадкодавця перед банком за кредитним договором в такому розмірі.
З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові в цій частині з підстав невідповідністі висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Так як судом відмовлено в позові за недоведеністю позовних вимог щодо наявності боргу спадкодавця за кредитним договором, то відсутні підстави для застосування строків позовної давності при вирішенні спору, про що заявлено апелянтом в суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом – Голдзіцькою Ольгою Казимирівною, задовольнити. 
Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 7490,35 грн. відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
        Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Судді                                         А.М. Костенко
І.В. П`єнта
Т.В. Спірідонова