П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
07 березня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 761/42920/21
Провадження: № 22-ц/824/2751/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,
секретар Івасенко І. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Новак Наталії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О. А.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання особи користувачем місця родинного поховання,
у с т а н о в и в:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1   звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна тітка ОСОБА_3 08.01.2021 року він уклав з відповідачем договір-замовлення щодо кремації тіла ОСОБА_3 та зберігання праху останньої до його поховання у встановленому порядку. Протягом останніх кількох років він, позивач, доглядає місце поховання своїх родичів на Лісовому кладовищі м. Києва (НОМЕР_3), де, у тому числі, поховані батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також її бабуся ОСОБА_6 . Захороненням праху своєї матері на НОМЕР_3 на Лісовому кладовищі м. Києва ОСОБА_3 займалась особисто. Протягом 2021 року він, ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець ОСОБА_3 за законом вирішував питання щодо захоронення її праху разом з батьками на вище вказаному місці поховання, однак відповідачем йому було повідомлено про те, що користувачем місця поховання на Лісовому кладовищі м. Києва  є ОСОБА_2 . Вказана особа йому невідома. За викладених обставин, просив суд визнати його користувачем місця родинного поховання на Лісовому кладовищі м. Києва (ділянка НОМЕР_3), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особи користувачем місця родинного поховання відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Новак Н. Ю. в інтересах ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивач неодноразово звертався до відповідача за отриманням дозволу на поховання праху ОСОБА_3 , проте з офіційної відповіді відповідача йому стало відомо, що користувачем місця поховання на Лісовому кладовищі є ОСОБА_2 , з якою позивач не знайомий. Надавати будь-яку інформацію про засоби зв`язку, адресу проживання або реєстрації ОСОБА_2 відповідач відмовився, вимоги ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2022 року про надання інформації щодо ОСОБА_2 не виконав, доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 є користувачем спірного місця поховання не надав, отже не спростував доведеність заявлених позовних вимог щодо визнання його належним користувачем вказаного родинного поховання. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні  ОСОБА_1   та його адвокат Новак Н. Ю. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник Ритуальної служби СКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши думку скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є двоюрідним  племінником ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3   померла. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 уклав з Ритуальною службою СКП «Київський крематорій» договір-замовлення щодо кремації тіла ОСОБА_3 та зберігання праху останньої до його поховання в передбаченому законом порядку.
22.10.2021 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво  про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .
25.10.2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» із заявою про демонтаж незаконно встановленого пам`ятника померлій ОСОБА_3 на місці НОМЕР_3 Лісового кладовища у м. Києві. 
Згідно відповіді Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» від 29.10.2021 року № 1748,  користувачем місця поховання на Лісовому кладовищі (ділянка НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3) є ОСОБА_2 .  Також  повідомлено, що  відповідно ст.. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).
На НОМЕР_3 на Лісовому кладовищі м. Києва  поховані батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також її бабуся ОСОБА_6 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив із недоведеності ОСОБА_1   позовних вимог. 
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції,  колегія суддів ураховує наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; могила - місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом.
Користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 25 цього ж Закону, за бажанням одного з родичів, визначених у ч. 5 ст. 6 цього Закону для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.
Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.
На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово - комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).
Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17 вказано, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 461/1517/19  зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовну вимогу про визнання його користувачем місця родинного поховання на Лісовому кладовищу м. Києва.
Як зазначено вище, користувачем спірного місця родинного поховнння на Лісовому кладовищу м. Києва є ОСОБА_2 , яка  була залучена до участі у справі в якості третьої особи.
Окрім того, судом першої інстанції 31 травня 2022 року було постановлено ухвалу про зобов`язання Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати усю наявну інформацію щодо користувача  місця поховання на Лісовому кладовищі (ділянка НОМЕР_4) ОСОБА_2 (місце проживання, місце реєстрації, інші відомості). 
Водночас, суд першої інстанції не вчинив будь-яких дій щодо виконання постановленої ухвали від 31 травня 2022 року та ухвалив рішення про відмову в позові, чим допустив неповноту судового розгляду.
Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення, суд апеляційної інстанції ухвалою від 07 лютого 2023 року витребував від Ритуальної служби СКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) усю наявну інформацію щодо користувача  місця поховання на Лісовому кладовищі (ділянка НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_4) ОСОБА_2 (місце проживання, місце реєстрації, інші відомості).  
На виконання вищевказаної ухвали суду, відповідач повідомив, що місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .
Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання його користувачем місця родинного поховнння на Лісовому кладовищу м. Києва, за умови, що таке право належить іншій особі, в даному випадку ОСОБА_2 , не може бути вирішена без залучення останньої до участі у справі як відповідача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що не є Ритуальна служба не є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання користувачем місця родинного поховнння.
Однак, позивачем і його представником клопотання про залучення  ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача у суді першої інстанції не заявлялось. 
Вирішення вказаного питання на стадії апеляційного перегляду справи діючим процесуальним законодавством не передбачено.
По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не звернув уваги на неналежний склад відповідачів, та, як наслідок,помилково відмовив у позові  у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
За наведених обставин, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції  цієї постанови,  а відтак апеляційну скаргу адвоката Новак Н. Ю. в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Згідно з вимогами п. п. в)  п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо  розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
У зв`язку із тим, що наслідком апеляційного перегляду є зміна мотивів щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 грн, понесені ним у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Новак Наталії Юріївни в інтересах  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції  цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 16 березня 2023 року.

Головуючий                                                                                              Т. О. Невідома

Судді                                                                                                          В. В. Соколова

                                                                                                                   В. А. Нежура