УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                
06 березня 2023 року
м. Київ
справа № 758/5623/22
провадження № 51- 1421ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної  інстанції на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року стосовно засудженої ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судиму в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК), визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого               ч. 4 ст.185 КК  та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винною у тому, що вона 24 травня                   2022 року близько 13:30, перебуваючи у приміщенні магазину «Міні-маркет» по вул.                                В. Порика, 2 у м. Києві, помітила залишений без нагляду планшет марки «Lenovo» ТВ-7304І, і у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 викрала зі стелажу вказаний планшет. Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 380 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив частково, зазначений вирок змінив - на підставі              ст. 75 КК звільнив її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. В решті вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 і призначити новий апеляційний розгляд у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженої. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, оскільки належним чином не врахував, зокрема, дані про особу засудженої та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації  її дій за ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що прокурором вирок суду першої інстанції не оскаржувався в частині правильності призначеного покарання, а отже аргументи касаційної скарги в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої фактично зводяться до незгоди прокурора із застосуванням апеляційним судом ст. 75 КК. Такі доводи касаційної скарги є безпідставними з огляду на таке.
Положеннями ст. 75 КК передбачено, зокрема, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Тобто, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст. 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.
Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості у особи, що притягується до кримінальної відповідальності.
Наведених положень закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд дотримався.
Зі змісту копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду видно, що, не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу. 
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив посилання й доводи, наведені в апеляційній скарзі, та, встановивши підстави для зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, обґрунтовано застосував до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням. 
Згідно з оскаржуваною ухвалою апеляційної інстанції, цей суд, змінюючи судове рішення в частині призначеного покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , яка має вищу освіту, в силу ст. 89 КК не судима, на спеціальних обліках не перебуває, має місце проживання, на її утриманні перебуває матір похилого віку, а також всі інші обставини, які відповідно до положень КК, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування. Крім того, колегія суддів врахувала і те, що завдана шкода потерпілому відшкодована повністю.  
Взявши до уваги наведені обставини, місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання та звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням на підставі ст. 75 ККта покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. 
Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень статей 370, 419 КПК із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги засудженої, судового рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив під час постановлення ухвали, і положень закону, якими він керувався.
Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженій покарання та справедливість обраного ОСОБА_4 заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної  інстанції на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року стосовно засудженої ОСОБА_4 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                 ОСОБА_3