Справа № 461/484/18                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2627/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2022 року в складі судді Волоско І.Р. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради, про відшкодування шкоди та приведення квартири до попереднього стану,-
встановив:
У провадженні Галицького районного суду м. Львова на розгляді перебуває цивільна справа №461/484/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради про відшкодування шкоди та приведення квартири до попереднього стану.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишшено без змін.
Постановою (додатковою) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 привести зазначену квартиру у попередній стан шляхом встановлення несучої стіни між кімнатами скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
26 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про виправлення описок в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року. Зокрема вважає, що суд допустив описки, зазначивши у рішенні (т.1 а.с.255 абз. 8) «Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності, і до якої відноситься підвальне приміщення розміром 1,0x1,5м». 
Натомість, із свідоцтва № НОМЕР_1 від 18 жовтня 1994 року вбачається, що до квартири належить комора в підвалі 9,1 м.кв., а вказаний судом розмір 1,0x1,5м - це отвір, який був пробитий відповідачем у перекритті між його квартирою та належним йому підвальним приміщенням під час демонтажу пічок. 
Крім того, у рішенні ( т.1 а.с. 255 абз.9) вказано, що «відповідач ОСОБА_2 протягом 2017 року здійснював переобладнання своєї квартири АДРЕСА_1 , демонтуючи несучу капітальну стіну між кімнатами своєї квартири, внаслідок чого через вентиляційну решітку підвального приміщення ОСОБА_1 попадали уламки цегли, побутове та будівельне сміття, що створювало незручності у користуванні підвалом». 
Заявник ОСОБА_1 звертає увагу, що вентиляційна решітка належного йому підвального приміщення знаходиться на вулиці, а не в квартирі відповідача, та була пошкоджена цеглою, яку відповідач поскладав на таку. Натомість, побутове та будівельне сміття відповідач скидав у належне заявнику підвальне приміщення саме через отвір розміром 1,0x1,5м, який знаходився у перекритті між квартирою відповідача та належним йому підвальним приміщенням. Просив виправити вказані вище описки.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні суду від 15 липня 2020 року – відмовлено. 
Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що така ухвала є упереджена, неправомірна та незаконна, ухвалена з грубим порушенням ЦПК України. Просив ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії розгляду заяви.
Наголошує, що допущені судом описки істотно вплинуть для визначення зокрема, розміру заподіяної моральної шкоди. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші доказ, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
У рішенні суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності, і до якої відноситься підвальне приміщення розміром 1,0x1,5м.». Натомість із свідоцтва № НОМЕР_1 від 18 жовтня 1994 року вбачається, що до квартири належить комора в підвалі 9,1 м.кв., а вказаний судом розмір 1,0x1,5м - це отвір, який був пробитий відповідачем у перекритті між його квартирою та належним йому підвальним приміщенням під час демонтажу пічок. 
Крім того, у рішенні (т.1 а.с. 255 абз.9) вказано, що «Відповідач ОСОБА_2 протягом 2017 року здійснював переобладнання своєї квартири АДРЕСА_1 , демонтуючи несучу капітальну стіну між кімнатами своєї квартири, внаслідок чого через вентиляційну решітку підвального приміщення ОСОБА_1 попадали уламки цегли, побутове та будівельне сміття, що створювало незручності у користуванні підвалом». 
Звертає увагу, що вентиляційна решітка належного йому підвального приміщення знаходиться на вулиці, а не в квартирі відповідача, була пошкоджена цеглою, яку відповідач поскладав на таку. Натомість побутове та будівельне сміття відповідач скидав у належне заявнику підвальне приміщення саме через отвір розміром 1,0x1,5м, який знаходився у перекритті між квартирою відповідача та належним йому підвальним приміщенням.
Відповідач з відзивом на апеляційну скаргу не звертався, про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою. 
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення (п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником обставини не можуть вважатися опискою у розумінні положень ст.269 ЦПК України, оскільки жодним чином не впливають на зміст та правильність судового рішення, правові наслідки, які з нього слідують, та не перешкоджають реалізації прав сторін.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо) або мають технічний характер (тобто виникли в процесі виготовлення тексту рішення).
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають очевидний характер. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.
Для того щоб були наявні підстави для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: 1) вона повинна бути технічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); 2) таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; 3) помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року за №14, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Зазначена правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2021 року у справі № 2-3259/11 (провадження № 61-5640св21 ).
Ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення.
Зважаючи на те, що рішення, в якому заявник просить внести виправлення, не зазначаючи конкретно, що саме має бути зазначено в рішенні, на даний час є скасованим, справа перебуває на новому розгляді в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для внесення виправлень в скасоване рішення. 
Крім цього, враховуючи дискреційні повноваження суду, стосовно самостійного виправлення помилки (описки), яких він допустився, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а відтак зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, оскільки слідуючи такій, суд першої інстанції не встановив підстав для задоволення заяви про внесення виправлень у рішенні.
За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому рішенні. 
Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2023 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

                                                                               С.М. Копняк