Постанова
Іменем України
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 752/14332/19
провадження № 61-17785св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у складі судді 
Чередніченко Н. П. та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду 
з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М. О. (далі - приватний нотаріус КМНО Косенко М. О.) про визнання незаконними дій щодо державної реєстрації права власності, стягнення майнової та моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що відповідно до іпотечного договору від 24 червня 
2015 року № 825, який укладено між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та 
ОСОБА_1 (іпотекодавець), предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» та на підставі заяви іпотекодержателя ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки (квартиру), іпотечного договору від 24 червня 2015 року № 825 і доповнення до нього приватний нотаріус КМНО Косенко М. О. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) від 27 травня 2016 року № 29786958.
При прийнятті рішення про державну реєстрацію приватний нотаріус порушив норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час прийняття рішення), Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на час прийняття рішення), та Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 січня 2012 року № 111/5 (в редакції чинній, на час прийняття рішення).
У зв`язку з протиправними діями приватного нотаріуса ОСОБА_1 втратив право власності на придбану за власні кошти квартиру, яка є єдиним житлом його сім`ї.
18 липня 2016 року ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» подав до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України скаргу (з доповненнями), зокрема, на рішення приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. від 27 травня 2016 року № 29786958.
30 серпня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 . Комісія 
з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України, серед іншого, скасувала зазначене рішення приватного нотаріуса як таке, що суперечить нормам законодавства.
Згідно з наказом Міністерство юстиції України від 19 вересня 2016 року № 2745/5 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року 
№ 29786958, прийняте відповідачем, відповідно до якого було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру позивача, скасовано. Також поновлено запис про право власності ОСОБА_1 та зобов`язання перед ОСОБА_3 , а саме запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки.
18 липня 2016 року квартиру позивача у спосіб вчинення самоправних силових дій, без відповідного рішення суду, захопила ОСОБА_3 
29 липня 2016 року ОСОБА_3 передала квартиру в іпотеку ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору № 887, з терміном виконання основного зобов`язання в сумі 1 363 901,22 грн (еквівалент 60 000,00 дол. США) до 31 липня 2016 року.
01 серпня 2016 року приватний нотаріус КМНО Прокудіна Л. Д. посвідчила договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого всупереч нормам Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 
20 вересня 2016 року  ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 повідомлення, підпис на якому нотаріально засвідчено, про повернення позики та подав приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. заяву про припинення обтяжень нерухомого майна (іпотеки та заборони відчуження), що встановлені на користь ОСОБА_3 для забезпечення зобов`язань за договором позики.
22 вересня 2016 року представник ОСОБА_3 відкликала подані ОСОБА_1 приватному нотаріусу КМНО ОСОБА_5 заяви.
22 вересня 2016 року приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. також надійшла заява ОСОБА_3 про те, що заборгованість позивача разом зі штрафом становить понад три мільйони гривень.
Того ж дня позивач ОСОБА_1 передав приватному нотаріусу КМНО 
Каплуну Ю. В. заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом 
КМНО Верповською О. В., якою підтвердив намір сплатити ОСОБА_3 грошові кошти.
Зміст цієї заяви приватний нотаріус КМНО Каплун Ю. В. довів до відома ОСОБА_3 22 вересня 2016 року, яка в цей час звернулася до нотаріуса із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру), подавши ті самі документи, що й у травні 2016 року.
Наступного дня, 23 вересня 2016 року, приватний нотаріус КМНО Каплун Ю. В. на підставі статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», незважаючи на обставини, спірні та сумнівні дії ОСОБА_3 , відсутність необхідних документів, прийняв рішення про повторну державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .
В результаті протиправних дій відповідача позивачі з 27 травня 2016 року і до часу звернення з позовом не мають можливості володіти / користуватися / розпоряджатися власною квартирою.
Порушення, яке вчинене відповідачем, має тривалий характер. Цим порушенням позивачам завдано майнової шкоди в розмірі 4 904 234,37 грн і моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн.
Обґрунтовуючи розмір заподіяної майнової шкоди, позивачі вказували, що відповідач здійснив протиправну реєстрацію першого поверху квартири позивачів (площа 78,3 кв. м відповідно до технічного паспорта квартири). Згідно зі звітом про оцінку майна, наявним у матеріалах справи, вартість 1 кв. м квартири позивачів у 2016 році становила 62 633,90 грн, тому розмір заподіяної майнової шкоди становить 4 904 234,37 грн (78,3 кв. м х 62 633,90 грн).
Позивачі зазначали, що шкода в заявленому розмірі заподіяна внаслідок втрати квартири, зниження її вартості у зв`язку із численними судовими спорами, втрати доступу до майна та правомірних очікувань на нього, необхідності винаймати житло та залежності від орендодавця, втрати особистих і дитячих речей, втручання в особисте та сімейне життя позивачів, тривалість порушення прав позивачів (понад чотири роки), радикальної зміни способу життя та витрат часу на усунення наслідків незаконних дій відповідача.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27 жовтня 2020 року, просили:
визнати незаконними дії приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958;
стягнути з приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. на користь 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 904 234,37 грн майнової шкоди;
стягнути з приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. на користь 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 200 000,00 грн моральної шкоди.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року 
в задоволенні позову  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 10 373,40 грн з кожного.
Суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не встановлено протиправних дій чи бездіяльності приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року 
№ 29786958. Тому суд зробив висновок, що позивачі не довели належними та допустимими доказами заподіяння їм з вини відповідача майнової та моральної шкоди.
Оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 
2019 року відстрочено позивачам сплату судового збору за подання позовної заяви, то суд стягнув на користь держави судовий збір у розмірі по 10 373,40 грн з кожного.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року - без змін.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 15 560,10 грн.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, вважав його законним та обґрунтованим. Додатково зазначив, що ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року. Тому з позивача ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 15 560,10 грн.
Аргументи учасників справи
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що:
суди не врахували і проігнорували те, що приватний нотаріус КМНО 
Косенко М. О., приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 травня 2016 року № 29786958, порушив норми законодавства, які регулюють правовідносини щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем;
суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили наявні в матеріалах справи докази, не надали їм належної правової оцінки. Крім того, суди порушили процедуру доказування та отримання доказів;
суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати. Зокрема, суд розглянув позовну заяву у цій справі 16 лютого 2021 року. Після судових дебатів між учасниками процесу суд видалився для прийняття рішення в справі до нарадчої кімнати. Надалі, не повертаючись з нарадчої кімнати, суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення. Крім того, під час перебування у нарадчій кімнаті 16 лютого 2021 року суд розглянув сім інших справ, у яких ухвалив п`ять судових рішень;
сума судового збору, яка присуджена до стягнення судом першої інстанції 
з кожного позивача у розмірі по 10 373,40 грн (загальна сума 20 746,80 грн), визначена неправильно, без урахування норми абзацу першого частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір»;
суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов неправомірного висновку, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Предметом доказування у цій справі є дотримання нотаріусом норм законодавства при прийнятті рішення про державну реєстрацію. При цьому єдиними доказами вказаних обставин можуть бути лише відомості Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, а саме реєстраційна справа, сформована нотаріусом під час державної реєстрації;
протиправна поведінка відповідача полягає у порушенні ним норм матеріального права, якими врегульовані правовідносини у сфері державної реєстрації, за наслідками якої позивачі зазнали шкоди, що полягає у втраті права власності на нерухоме майно, яке було їх єдиним житлом. Протиправність дій відповідача встановлена наказом Міністерства юстиції України від 
19 вересня 2016 року № 2745/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30 серпня 2016 року;
розмір завданої позивачам шкоди обчислено у спосіб оцінки нерухомого майна, яке через дії відповідача вибуло з їх власності. При цьому нотаріус, уповноважений державою надавати юридичної вірогідності документам та фактам, не може звільнятись від відповідальності за порушення ним закону або перекладати її на сторін правочину.
У грудні 2021 року від представника приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_6 - адвоката Мельника А. В. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
позивачі не надали належних і допустимих доказів, які давали б підстави для висновку про протиправність дії чи бездіяльності приватного нотаріуса 
КМНО Косенко М. О. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958 та заподіяння позивачам з вини відповідача майнової та моральної шкоди;
висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30 серпня 2016 року і наказ Міністерства юстиції України від 19 вересня 2016 року № 2745/5 не можуть бути підставою для звільнення позивачів від доказування обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги;
право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 втратив внаслідок невиконання взятих зобов`язань за договором позики, неповернення взятих 
у борг у ОСОБА_3 грошових коштів та перереєстрації права власності на квартиру відповідно до умов іпотечного договору;
приватний нотаріус КМНО Косенко М. О. не визнавав право власності на спірну квартиру за іпотекодержателем ОСОБА_3 , а лише зареєстрував його;
відповідач, приймаючи рішеннящодо державної реєстрації прав та 
їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, не порушив норм законодавства, які регулюють правовідносини щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем.
У грудні 2022 року представник приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_6 - адвокат Мельник А. В. подав до суду клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.
Вказане клопотання мотивоване тим, що:
доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, помилкові, оскільки висновки у вказаній справі не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі. Тому підстав для касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, немає;
обов'язковою (імперативною) передумовою для розгляду касаційної скарги з підстави, яка передбачена пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, є обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції. Цією ж ухвалою 
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 
№ 306/2053/16-ц. Крім того, вказано, що судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 24 червня 2015 року між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладеноіпотечний договір № 825, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_1 .
Приватний нотаріус КМНО Косенко М. О. відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» та на підставі заяви іпотекодержателя ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки (квартиру), іпотечного договору від 24 червня 2015 року № 825 і доповнення до нього прийняв рішення від 
27 травня 2016 року № 29786958 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за ОСОБА_3 
18 липня 2016 року ОСОБА_1 подав до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України скаргу 
(з доповненнями від 01 серпня 2016 року), зокрема, на рішення приватного нотаріуса КМНО Косенка М. О. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958.
Відповідно до іпотечного договору від 29 липня 2016 року № 887, який укладений між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель), іпотекодавець передав в іпотеку квартиру  АДРЕСА_1 , з терміном виконання основного зобов`язання 
в загальному розмірі 1 363 901,22 грн (еквівалент 60 000,00 дол. США) до 31 липня 2016 року.
01 серпня 2016 року приватний нотаріус КМНО Прокудіна Л. Д. посвідчила договір про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 29 липня 2016 року № 887, на підставі якого право власності на квартиру  АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_4 
30 серпня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 
18 липня 2016 року (з доповненнями від 01 серпня 2016 року) Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України дійшла висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, яке прийняте приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 .
У висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 30 серпня 2016 року, крім іншого, заначено:
«… враховуючи, що приватним нотаріусом Косенком М. О. було порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року № 29786958, що дало змогу приватному нотаріусу Прокудіній Л. Д. зареєструвати перехід права власності до третьої особи, що порушило права скаржника, є підстави для скасування оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також відповідних записів Державного реєстру прав про право власності».
Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 19 вересня 2016 року № 2745/5 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 травня 2016 року 
№ 29786958, яке прийняте приватним нотаріусом КМНО Косенком О. М., скасовано.
20 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 повідомлення про повернення позики. Крім того, подав приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. заяви про припинення обтяжень нерухомого майна - припинення іпотеки та заборони відчуження, що встановлені на користь ОСОБА_3 для забезпечення зобов`язань за договором позики.
22 вересня 2016 року представник ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах 
ОСОБА_3 , відкликала подані ОСОБА_1 приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. заяви.
Того ж дня приватному нотаріусу КМНО Верповській О. В. надійшла заява ОСОБА_3 про те, що заборгованість позивача ОСОБА_1 становить більше трьох мільйонів гривень разом зі штрафом.
Крім того, 22 вересня 2016 року ОСОБА_1 передав приватному нотаріусу КМНО Каплуну Ю. В. заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., якою підтвердив намір сплатити ОСОБА_3 грошові кошти. Зміст цієї заяви приватний нотаріус КМНО Каплун Ю. В. довів до відома ОСОБА_3 22 вересня 2016 року, яка звернулася до нотаріуса 
із заявою про державну реєстрацію права власності на ту саму іпотечну квартиру 
і з тими самими документами, що і в травні 2016 року.
23 вересня 2016 року приватний нотаріус КМНО Каплун Ю. В. прийняв рішення про повторну державну реєстрацію права власності на квартиру, передану ОСОБА_1 в іпотеку, за ОСОБА_3 .
Позиція Верховного Суду
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений 
у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі 
№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизовано вищевказаний висновок та зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають 
у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним 
і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі 
№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
У справі № 306/2053/16-ц, на яку  ОСОБА_1 посилається в касаційній скарзі, вирішувався спір про скасування державної реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно. Позивач (іпотекодавець, майновий поручитель) звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» (іпотекодержатель) та фізичної особи (боржник за кредитним договором) з вимогами про скасування реєстрації речових прав на належне йому нерухоме майно, яке нотаріус зареєстрував за ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки з іпотечним застереженням. Суд касаційної інстанції у вказаній справі погодився 
з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що у матеріалах справи немає відомостей про отримання позивачем як майновим поручителем письмової вимоги від банку як іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності та інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. У вказаній справі також не заявлялися вимоги до нотаріуса (як єдиного відповідача), зокрема, про стягнення з нього майнової та моральної шкоди.
У справі, що переглядається, позов пред`явлений до приватного нотаріуса про визнання незаконними його дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень та покладення на нотаріуса відповідальності з відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної такими діями, у розмірі вартості спірної квартири. Позивач не залучив як співвідповідачів особу, до якої перейшло право власності за оспорюваним рішенням, визначивши приватного нотаріуса єдиним відповідачем.
Таким чином, спірні правовідносини у справі № 306/2053/16-ц, на висновки Верховного Суду у якій як на підставу касаційного оскарження посилається  ОСОБА_1 , та у справі, що переглядається, за суб`єктним складом, предметом і підставами позову, фактичними обставинами справи, матеріально-правовим регулюванням спірних відносин не є подібними.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
За таких обставин клопотання представника приватного нотаріуса КМНО 
ОСОБА_6 - адвоката Мельника А. В. про закриття касаційного провадження необхідно задовольнити частково, а касаційне провадження у цій справі в частині підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини 389 ЦПК України, закрити.
Щодо інших підстав касаційного оскарження
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 вказує на не дотримання судами норм пунктів 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати.
В ухвалі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року про відкриття касаційного провадження підставою касаційного оскарження, крім пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, також зазначено пункт 4 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
У пункті 4 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено можливість оскарження судових рішень з підстав, вказаних у частинах першій, третій статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 
389 цього Кодексу; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів чи аргументів щодо порушення судами норм процесуального права, визначених у частині першій і третій статті 411 ЦПК України (крім пункту 1 частини третьої цієї статті, що не може бути самостійною підставою касаційного оскарження).
Посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати не є окремою і самостійною підставою для відкриття касаційного провадження у справі та касаційного перегляду рішень судів попередніх інстанцій, оскільки таке порушення не передбачено частинами першою і третьою статті 411 ЦПК України.
За таких обставин, з огляду на межі касаційного перегляду, підстав для зміни чи скасування оскаржених судових рішень немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновки про застосування норми права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц та на які посилається позивач у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, що не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається, касаційне провадження в цій частині підстав касаційного оскарження підлягає закриттю. 
В частині інших підстав касаційного оскарження (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 389, 396, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - адвоката Мельника Андрія Володимировича про закриття касаційного провадження задовольнити частково.
Касаційне провадження у справі № 752/14332/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка Миколи Олександровича про визнання незаконними дій щодо державної реєстрації права власності, стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, в частині підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини 389 ЦПК України, закрити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко 	
 	  І. О. Дундар   	
 	Є. В. Краснощоков   М. М. Русинчук