П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 січня 2023 року                                                                                      місто Київ 
                                                                                   справа № 367/2860/22                                                                                                   провадження №22-ц/824/4200/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2022 року, постановлену у складі судді  Кравчук Ю.В.,
 у справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Півня Костянтина Валерійовича про забезпечення позову до подання позовної заяви,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою  Ірпінського міського суду Київської області  18 серпня 2022 року  задоволено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Півня К.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2171541032109, що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про  забезпечення позову, а заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги  зазначає, що суд не пересвідчився, чи дійсно між сторонами  виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.
Зокрема, зазначає, що представником ОСОБА_2 не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 як власник майна, намагається  відчужити спірне  майно. Крім того, позивачем  не були надані суду документи, а саме: договір дарування  та згоду на  його укладення. Посилання ж ОСОБА_2 на те, що вона надала дозвіл на відчуження ОСОБА_3 квартири під психологічним тиском не відповідає дійсності, і спростовується  нотаріально засвідченою її заявою.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. 
В судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати. 
В судове засідання не з`явилися заявник ОСОБА_2 та її представник Півень К.В. , а також  ОСОБА_1 про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (шляхом направлення судового повідомлення на зазначену в апеляційній скарзі електронну адресу та направлення судових повідомлень на поштові адреси учасників), про причини своєї неявки суд не повідомили.  За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися,  відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення ОСОБА_3 ,  перевіривши законність і обґрунтованість  постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник заявника ОСОБА_2 -  адвокат Півень К.В. обґрунтовував вимоги тим, що ОСОБА_2 має намір звернутись до суду з позовом  про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ спільного майна подружжя. 
Квартира, яка була придбана під час шлюбу з ОСОБА_3 , була відчужена останнім, на користь своєї матері шляхом оформлення договору дарування. Згоду на укладення договору дарування заявник ОСОБА_2 надала в результаті психологічного тиску, який чинив на неї ОСОБА_3 .
Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2 оформлена на ОСОБА_1 остання має всі можливості здійснити продаж вказаної квартири на користь третіх осіб, щоб позбавити заявницю можливості визнавати майно спільним майном подружжя та не допустити поділу майна. Окрім того, від їх спільних знайомих заявниці стало відомо, що ОСОБА_3 , займається відчуженням квартири, подавши відповідне оголошення на сайті ОЛХ.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову до його подання, суд першої інстанції виходив із того, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на спірне майно, визнання договору дарування недійсним і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав ОСОБА_2 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Як убачається з матеріалів справи, 14 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, про що складено актовий запис № 84.
 В період шлюбу, 16 грудня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири  АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2171541032109), посвідченоий приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренко О.В. від 16 грудня 2020 року, реєстраційний номер: 1587.
26 липня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клименко Д. Б. від 26 липня 2022 року, реєстраційний номер: 453.
ОСОБА_2 має на мір звернутися до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ спільного майна подружжя. 
Отже, оскільки  предметом спору є  квартира, яка придбана під час шлюбу подружжя, та   щодо якої укладено договір дарування, який має намір оспорити заявник, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру є співмірним із майбутніми позовними вимогами ОСОБА_2 , необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин заяви, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання  рішення суду.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам,  з огляду на що  висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає  вимогам закону.
 Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися.
Доводи апеляційної скарги про те, що представником ОСОБА_2   не були надані суду першої інстанції договір дарування  та згода позивачки  на  його укладення, а також судом першої інстанції не досліджено питання, щодо  посилання  ОСОБА_2 про надання дозволу на відчуження квартири під психологічним тиском, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2022  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
 
Повна постанова складена 9 лютого 2023 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна  

Судді:                                                                               Л.Д. Поливач

                                                                                         А.М. Стрижеус