Справа № 752/14889/21                                                                                               Головуючий в суді І інстанції Чередніченко Н.П.
Провадження № 22-ц/824/909/2023                                                                                        Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 лютого 2023 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Твердохліб В.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 05.05.2021 року ним в додатку «Кредитна історія» було отримано інформацію про нібито укладення із  банком кредитного договору № 631436367 від 17.08.2020 року, за умовами якого банк нібито надав йому кредит. 
Позивач вказував, що він ніякого договору від 17.08.2020 року з банком не укладав, кошти від банку за цим договором не отримував, а відтак немає жодних зобов`язань перед відповідачем. 
З цих підстав, просив визнати недійсним кредитний договір № 631436367, укладений 17.08.2020 року між ним та АТ «Альфа-Банк».
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позов задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір № 631436367 від 17.08.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» та стягнуто із АТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Не погоджуючись з цим рішенням, представник АТ «Альфа Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що кредитний договір між сторонами було укладено належним чином, а підстави для визнання його недійсним відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не було надано доказів на спростування обґрунтувань позовних вимог, підтвердження належного укладення між сторонами спірного договору та отримання позивачем від банку коштів за цим договором.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, вказуючи на те, що кредитний договір № 631436367 від 17.08.2020 року із відповідачем він не укладав та жодних коштів за вказаним договором від банку він не отримував.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша-третя та п`ята статті 203 ЦК України).
Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказував на укладення між сторонами 17.08.2020 року договору про надання кредиту, на підтвердження чого надав суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 631436367 від 17.08.2020 року (а.с.57).
Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості, виконаний в автоматизованому режимі) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.
Факт укладення кредитного договору та користування отриманими у кредит грошовими коштами підтверджується також копією кредитної справи ОСОБА_1 , випискою про рух коштів по картці клієнта, яка долучена відповідачем до матеріалів справи.
Як вбачається із виписки по рахунку, позивач в період із 17.08.2020 року по 29.07.2021 року використовував кредитні кошти, сплачуючи відсотки за наданим кредитом (а.с.96-159).
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з письмових матеріалів справи вбачається факт звернення позивача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит», позивачем не доведено наявність передбачених ст. 215 ЦК України підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, а тому місцевий суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасувати, відповідно до ст. 376 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: